ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3176/22  Номер провадження 22-ц/814/4735/23	Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2023 року 	м. Полтава  	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голубенка Володимира Петровича

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року, ухвалене суддею Дністрян О.М., повний текст рішення складено – 06 вересня 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 , треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Полтавській області, про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, -

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2022 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернулось суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року у розмірі 17 719,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, з яким укладений договір розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року за №2498, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1384/27829. Між АТ «Полтавагаз» (оператор ГРМ) та ОСОБА_1 (ЕІС-код: 56ХМ26G17003514G) за адресою: АДРЕСА_1 , укладено договір розподілу природного газу. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом згоди приєднання ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу є документально підтверджене споживання природного газу, що підтверджується підсумками споживання газу за період з 01.10.2018р. по 31.09.2021р. До того ж боржник не звертався з письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на об`єкт. З усього слідує, що він приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу. Відповідно до даних облікової бази АТ «Полтавагаз» споживачу ОСОБА_1 присвоєно персональний код ідентифікації споживача (ЕІС-код) 56ХМ26С17003514С, о/р 17003514 як суб`єкта ринку природного газу за адресою об`єкта розподілу природного газу: АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання по наданню послуг з розподілу природного газу АТ «Полтавагаз» виконало належним чином. Відповідач ухиляється від сплати наданих послуг з розподілу природного газу, а тому товариство вважає, що його права порушені і є такими, що підлягають захисту в судовому порядку. З метою досудового врегулювання спору позивачем неодноразово направлялися претензії на адресу відповідача ОСОБА_1 з вимогою сплатити заборгованість за послуги розподілу природного газу. 19.10.2022р. до Миргородського УЕГС надійшла заява від споживача ОСОБА_1 про від`єднання від газопостачання в місці забезпечення потужності та припинення договору на розподіл природного газу, оскільки газопостачання припинене. Відповідно до п. 12.3 договору розподілу природного газу, договір може бути розірваний за згодою сторін або за ініціативою споживача у порядку, визначеному законодавством України. Розірвання договору не звільняє власника від виконання зобов`язань у частині оплати наданих послуг. Станом на 15.12.2022 року за адресою об`єкта розподілу природного газу: АДРЕСА_1 , сума заборгованості за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року включно становить 17 719,27 грн. 06.10.2022 року та 14.11.2022 року АТ «Полтавагаз» з метою досудового врегулювання спору направило боржнику претензії про заборгованість за послуги з розподілу природного газу, проте, відповідач борг не сплатила. 

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 , треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Головне управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Полтавській області, про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу - задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 17 719,27 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» судові витрати в сумі 2 481 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» послуг з розподілу (доставки) природного газу до будинку відповідача ОСОБА_1 , а остання прийняла ці послуги, користуючись природним газом (тобто прийняла оферту). Обов`язкова наявність двосторонньої підписаної угоди між надавачем та споживачем послуг законом не передбачена. На час подачі позову до суду та на час розгляду справи по суті наявна заборгованість за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року у розмірі 17 719,27 грн. не погашена.  При цьому, суд визнав, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1  не  є споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до будинку відповідача або постачався іншим постачальником, з яким відповідач уклав відповідний договір і послуги якого сплачував. Відповідачка ОСОБА_1  не надала суду доказів на спростування факту споживання нею природного газу або наявності заборгованості за оплату послуг з розподілу природного газу, чи заявленого позивачем розміру заборгованості. Враховуючи, що виокремлення вартості послуги розподілу природного газу із загального кінцевого платежу за природний газ відбулося з 01.01.2020р., при цьому позивачем нарахована заборгованість за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року включно, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Голубенко В.П. просить рішення суду першої інстанції з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є помилковими, не відповідають обставинам справи та наданим сторонами у справі доказам. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не тільки не підтверджувала факт споживання природного газу та своєчасної оплати за його споживання, а взагалі не згадувала про цю обставину. Згідно акту про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу) природного газу №599 від 15.08.2019 року припинено газопостачання до будинку ОСОБА_1 шляхом встановлення інвентарної заглушки та її опломбування пломбуючим пристроєм №ЗПЧМН217448 на відповідному газопроводі з показниками газового лічильника «15272», а тому, на підставі п.9 гл.6 розділу VI Кодексу ГРС за відсутності в матеріалах справи встановленої межі балансової належності між сторонами, вказаний акт є документом, що підтверджує відсутність між сторонами договірних зобов`язань з питань розподілу газу. Вважає, що позивач не забезпечив цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, а відповідач не міг прийняти належний йому обсяг газу, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі за відсутності належного їх правового врегулювання. Крім того зазначає, що судом першої інстанції не спростовано доводи щодо спливу строків позовної давності, оскільки з 15.08.2019 року діями представників АТ «Полтавагаз» було припинено розподіл газу і його споживання не відновлено до цього часу, позивачем пропущено строки позовної давності, встановлені ст. ст. 253-255 ЦК України, що згідно ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії (постанова №778 від 15.06.2017 року «Про видачу ліцензії на розподіл природного, газу АТ «Полтавагаз» та постанови №941 від 04.06.2019 року «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 15.06.2017 року №778»), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи АТ «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах ліцензійної території, зокрема, і на території м. Миргород Полтавської області.

Суд першої інстанції встановив, що фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу, який є договором приєднання, є споживання природного газу, що підтверджене наявними у матеріалах справи підсумками газу за період з 01.10.2018 року по 30.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 9-10).

Крім того, відповідач ОСОБА_1 у наданих нею запереченнях на відповідь на відзив сама підтвердила факт споживання нею природного газу та своєчасної оплати за його споживання.

Отже, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання АТ «Полтавагаз» послуг з розподілу (доставки) природного газу до будинку відповідача ОСОБА_1 , а остання прийняла ці послуги, користуючись природним газом (тобто прийняла оферту). Обов`язкова наявність двосторонньої підписаної угоди між надавачем та споживачем послуг законом не передбачена.

При цьому судом першої інстанції враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16, від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, навіть при відсутності підписаного договору про надання таких послуг.

З наявного у матеріалах справи «Розрахунку нарахування та заборгованості за послугу розподілу природного газу від 15.12.2022р. абонента ОСОБА_1 , особовий рахунок: НОМЕР_1 , ЕІС-код: 6ХМ26G17003514G за адресою: АДРЕСА_1 », вбачається, що у відповідача наявна заборгованість за оплату послуг з розподілу природного газу у розмірі 17 719,27 грн. (а.с. 7-8).

АТ «Полтавагаз» було сформовано рахунок -фактуру на оплату послуг з розподілу природного газу № 17003514-202211 від 16.11.2022 року із зазначеною сумою заборгованості у розмірі 17 829,79 грн. та направлено його споживачу ОСОБА_1 (а.с. 13).

На час подачі позову до суду та на час розгляду справи по суті ОСОБА_1 вищевказану заборгованість не погасила.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу, отримувала послуги з розподілу природного газу, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконала, оплату належним чином не здійснювала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 17 719,27 грн.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 не є споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до будинку відповідача або постачався іншим постачальником, з яким відповідач уклав відповідний договір і послуги якого сплачував.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів на спростування факту споживання нею природного газу або наявності заборгованості за оплату послуг з розподілу природного газу, чи заявленого позивачем розміру заборгованості.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 отримувала послуги з розподілу природного газу, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконала, оплату належним чином не здійснювала, що призвело до виникнення заборгованості, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки, позивачем підтверджено факт споживання відповідачем природного газу та отримання нею послуг з розподілу природного газу, а також порядок і розмір нарахованої заборгованості, в свою чергу відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б спростовували вказані у позові обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату послуг з розподілу природного газу у розмірі 17 719,27 грн.

Щодо застосування строків позовної давності заявлених відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що виокремлення вартості послуги розподілу природного газу із загального кінцевого платежу за природний газ відбулося з 01.01.2020 року, при цьому, позивачем нарахована заборгованість за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року включно, тому позивачем не пропущено строк позовної давності.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтавагаз» заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року у розмірі 17 719,27 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статей 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спір у справі виник у правовідносинах з розподілу природного газу на основі типового договору, передбаченого додатком Кодексу ГРС. 

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами укладено договір розподілу природного газу у порядку приєднання ОСОБА_1 до типового договору, встановленого у додатку до Кодексу ГРС.

Відповідно до пункту 2.3 розділу II Типового договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу І Кодексу ГРС цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.

Згідно із п.п.1, 2 Глави 1 Розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до п.п.1, 3-5, 7 Глави 3 Розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів.

По справі встановлено, що договір виконувався сторонами. На підтвердження надання послуг з розподілу природного газу АТ «Полтавагаз» надало підсумки споживання газу, яким підтвердження фактичне його споживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 жовтня 2018 року по серпень 2019 року (а.с. 9-10).

При цьому, колегія суддів вважає, що вказані докази споживання  ОСОБА_1  природного газу до серпня 2019 року не суперечать доводам заперечень відповідача щодо позовних вимог, оскільки згідно доводів відзиву  на позов та доводів апеляційної скарги газопостачання до будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , було припинено 15.08.2019 року.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 вказувала, що постачання газу їй як споживачу за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено згідно акту про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу) природного газу №599 від 15.08.2019 року шляхом встановлення інвентарної заглушки та її опломбування пломбуючим пристроєм №ЗПЧМН217448 на відповідному газопроводі з показниками газового лічильника «15272».

За результатами розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з врахуванням наступного.

Згідно умов укладеного сторонами Типового договору (а.с. 23-27), облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 5.1.) Пунктом 5.2. передбачено, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим договором. Якщо комерційний вузол обліку встановлений не на межі балансової належності сторін (точка вимірювання не збігається з точкою комерційного обліку), фактичний об`єм природного газу визначається з урахуванням втрат та витрат природного газу між точкою вимірювання і межею балансової належності сторін шляхом їх додавання/віднімання до/від об`єму природного газу, визначеного комерційним вузлом обліку в точці вимірювання, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку споживача.

Відповідно до пунктів 5.3., 5.4. договору, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. Порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень Глави 6 Розділу VІ кодексу ГРС, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою (пункт 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС).

3 01.01.2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу (абзац 4 пункту 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС).

Водночас, пунктом 3 Глави 3 Розділу І Кодексу ГРС передбачено, що для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Пунктом 2 Глави 5 Розділу VI Кодексу ГРС визначено, що фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Колегія суддів зазначає, що послуга з розподілу природного газу не складається лише з фактичного переміщення природного газу розподільчою системою трубопроводів, а включає також цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єктів споживача до газорозподільної системи, буквально означає наявність технічної можливості у будь-який необхідний споживачу час скористатись можливістю розпочати газоспоживання.

Щодо комплексного застосування норм абзацу 1 пункту 9 Глави 6 та абзаців 1, 2 пункту 4, абзацу 1 пункту 5 Глави 7 Розділу VI Кодексу ГРС Верховним Судом у постанові №914/3254/21 від 27.09.2022 року сформульовано такий правовий висновок: «Припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, тобто в період, коли не відбувалося механічного від`єднання об`єкта споживача від цієї мережі та вилучення такого об`єкта, а заява про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем не подавалася, не звільняє споживача від договірного зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, оскільки саме механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподілу (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача»

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що обставина припинення газопостачання шляхом встановлення інвентарної заглушки та її опломбуванн, жодним чином не впливає на наявність у об`єкта відповідача (будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) цілодобового доступу до ГРС, оскільки даний об`єкт зберігає фізичне з`єднання з газорозподільною системою. Припинення газопостачання ОСОБА_1 , яке було здійснено АТ «Полтавагаз», не звільняє її від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу та не є підставою для нездійснення відповідачем оплати послуги розподілу природного газу.

При цьому, колегія суддів вважає, що АТ «Полтавагаз» дотримано порядок, передбачений Кодексом ГРС, розрахунків за послугу розподілу природного газу (з урахуванням обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року), враховуючи наявність укладеного між сторонами Типового договору розподілу природного газу, який не припинено, а також на те, що споживачем ні заява про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавалася.

З рахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що оскільки остаточного припинення користування природним газом (фізичного від`єднання об`єкта споживача від мережі позивача та вилучення такого об`єкта) і розірвання спірного договору не відбулося, тобто договір на час виникнення спірних правовідносин був чинним, відтак зобов`язання ОСОБА_1 за таким договором не припинилися, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявленої вимоги за про стягнення заборгованості.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності при звернення до суду у даній справі, оскільки предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтавагаз» заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року, позов пред`явлено 16 грудня 2022 року, тобто в межах строків позовної давності.
З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог АТ «Полтавагаз» обґрунтовано задоволено вимоги останнього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає. 

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голубенка Володимира Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року– залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 13 грудня 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                        О. А. Лобов В. М. Триголов