КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №382/504/21                                                         Головуючий у І інстанції - Литвин Л.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/2222/2023                   Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
19 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого    Гуля В.В.,
суддів                Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
за участю секретаря судового засідання    Ковтун М.В.    
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» про зміну дати звільнення, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа», в якому просила змінити дату звільнення її з посади оператора котельні 2-го розряду в Комунальному підприємстві теплових мереж «Яготинтепломережа» на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України з                   16 квітня 2021 року на 07 травня 2021 року, з внесенням відповідних змін до трудової книжки.
В обґрунтування позову зазначала, що наказом керівника Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» від 03 листопада 2020 року №42-к її прийнято на посаду оператора котельні 2 розряду. 
Наказом від 16 квітня 2021 року №13-к її звільнено згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України по закінченню дії строкового договору, про що здійснені відповідні записи у трудовій книжці. 
Вказувала, що у період з 15 квітня по 06 травня 2021 року вона перебувала на лікарняному через коронавірусне захворювання, тобто її звільнено з роботи у період тимчасової непрацездатності. 
Зауважувала, що оригінал листка непрацездатності знаходиться у відповідача, прийнятий від неї згідно її заяви, поданої після завершення періоду тимчасової непрацездатності. 
Посилалася на те, що інспектор відділу кадрів підприємства пояснив, що законність її звільнення в період тимчасової непрацездатності підкріплюється правовою позицією Верховного суду у постанові від 26 грудня 2018 року у справі №640/498/17-ц (провадження №61-5428св18), в якій акцентовано увагу на наступних ключових моментах: припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. 
Уважала, що наказ про її звільнення видано у період, коли вона була непрацездатною, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України, та наслідком її звільнення у період непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.
На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
У мотивування скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на рішення Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року №6-р(ІІ)/2019 у справі №3-425/2018 (6960/18), в якому зазначено, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України не підпадає під встановлену Конституційним Судом України недопустимість звільнення в період тимчасової непрацездатності.
20 вересня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони при укладенні строкового трудового договору від 03 листопада 2020 року обумовили строк його дії до закінчення опалювального сезону.
Заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, але звільнення відбулося у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.
Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 03 листопада 2020 року між Комунальним підприємством теплових мереж «Яготинтепломережа» та ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір №17, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на посаду оператора котельні 2 розряду, на строк з 03 листопада 2020 року і до закінчення опалювального сезону. 
Наказом директора Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» від 03 листопада 2020 року №42-к позивача прийнято на посаду оператора котельні 2 розряду. 
Наказом директора Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» від 16 квітня 2021 року №13-к, згідно розпорядження Яготинської міської ради №56 від 16 квітня 2021 року «Про завершення опалювального сезону в населених пунктах Яготинської міської територіальної громади», позивача звільнено з посади оператора котельні другого розряду згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України, по закінченню дії строкового договору.
З матеріалів справи також убачається, що згідно копії листка непрацездатності Серії АЛБ №074457 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 15 квітня 2021 року по                     06 травня 2021 року.
Відповідачем не заперечувався факт перебування позивача на лікарняному у період з 15 квітня 2021 року по 06 травня 2021 року.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що наказ про її звільнення видано у період, коли вона була непрацездатною, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України, та наслідком її звільнення у період непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений також статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами
При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).
Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.
Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим.
Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові правовідносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).
Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.
Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові правовідносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових правовідносин.
Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40 КЗпП України, тобто через нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні), а також у період перебування працівника у відпустці.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України, визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини.
Аналогічний висновок викладено також у постановах Верховного Суду від                         13 листопада 2019 року у справі №545/1151/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі №320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі №481/1043/17, від 08 липня 2020 року у справі №752/11686/18, від 22 грудня 2020 року у справі №127/33517/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на наявність у справі доказів перебування позивача на лікуванні у період з 15 квітня 2021 року по 06 травня 2021 року відповідно до копії листка непрацездатності Серії АЛБ №074457, колегія вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про законність звільнення позивача у цей період, оскільки звільнення в період тимчасової непрацездатності свідчить про порушення гарантій, передбачених трудовим законодавством.
Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності - 07 травня 2021 року (день, коли позивачу зазначено стати до роботи відповідно до копії листка непрацездатності Серії АЛБ №074457).
Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача, неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду згідно з вимогами частини першої статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Таким чином, з Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 2 270 грн на користь держави.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 серпня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» про зміну дати звільнення - задовольнити.
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади оператора котельні 2-го розряду в Комунальному підприємстві теплових мереж «Яготинтепломережа» на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України з 16 квітня 2021 року на 07 травня 2021 року з внесенням відповідних змін до трудової книжки.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 2 270 грн на користь держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий                                                                                           В.В. Гуль

Судді                                                                                                       Ю.О. Матвієнко 

                                                                                                                 Я.С. Мельник