ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" грудня 2023 р.           Справа№ 911/1136/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Руденко  М.А. 

          Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чечуринського Валентина Олеговича на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №911/1136/23 (суддя Турчин С.О., повний текст рішення складено - 18.08.2023) за позовом Фізичної особи-підприємця Березівського Сергія Володимировича до Фізичної особи-підприємця Чечуринського Валентина Олеговича     про стягнення 88187,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Фізична особа-підприємець Березівський Сергій Володимирович звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чечуринського Валентина Олеговича про стягнення 88187, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно утримуються грошові кошти у сумі 88187, 00 грн, перераховані позивачем на рахунок відповідача згідно із платіжною інструкцією    №39 від 08.12.2022.
Ухвалою Господарського суду Київської області №911/1136/23 від 18.04.2023 дану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №911/1136/23 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 88187, 00 грн.
При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини підтверджують    відсутність між сторонами договірних зобов`язань станом на час    перерахування грошових коштів у сумі 88187,00 грн, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 88187,00 грн, у відповідності до    приписів  ст.1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті    відповідачем.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Березівського Сергія Володимировича відмовити повністю.
Так, за доводами апелянта, підстави для застосовування приписів  ст.1212 ЦК України  відсутні з огляду на договірний характер спірних правовідносин. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Чечуринського Валентина Олеговича на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №911/1136/23; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.
При цьому, позивач скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення її вимог. 
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
ФОП Березівський Сергій Володимирович (позивач) перерахував    на користь ФОП Чечуринського Валентина Олеговича (відповідача) 08.12.2022 грошові кошти у сумі 88187,00 грн    з призначенням платежу: оплата за равлики, згідно договору №1 від 07.12.2022.
Факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 88187,00 грн підтверджується платіжною інструкцією    №39 від 08.12.2022.
При цьому, платіжна інструкція №39 від 08.12.2022 містить призначення платежу: оплата за равлики, згідно договору №1 від 07.12.2022.
За доводами позивача та відповідача, договір    №1 від 07.12.2022 між сторонами не укладений.
Позивачем у матеріали справи наданий проект договору, який не містить підписів сторін.
25.03.2023 позивач надіслав відповідачу претензію б/н від 25.03.2023, у    якій вказав, що відповідач всупереч досягнутій домовленості договір не підписав, товар не поставив, кошти не провернув, а тому позивач вимагає повернути грошові кошти у сумі 88187,00 грн у тижневий термін з моменту отримання претензії.
Оскільки, відповідач на вимогу позивача грошових    коштів у сумі 88187,00 грн не повернув, позивач звернувся    до суду із даним позовом  на підставі    ст.1212 ЦК України.
Судом першої інстанції вказані вимоги задоволено.
Колегія суддів погоджується із задоволенням позовних вимог, з огляду на наступне. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення  статті 1212 ЦК України  щодо повернення безпідставно набутих коштів.
В свою чергу, апелянт у скарзі вказує про те, що положення  статті 1212 ЦК України не підлягають застосуванню у даному випадку. 
Згідно з частиною першою  статті 1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення  глави 83 ЦК України  щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз  статті 1212 ЦК Українивказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) ? це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених  статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого  статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,  стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі  статті 1212 ЦК України. 
У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі    відсутня, до правовідносин застосовується  стаття 1212 ЦК України (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 607/5422/16-ц).
У даному випадку, договір    №1 від 07.12.2022, на якій міститься посилання у призначенні платежу в платіжній інструкції №39 від 08.12.2022,  між сторонами не укладений.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано вказав,  що між сторонами не укладався договір на постачання за равликів, у тому числі у спрощений спосіб шляхом обміну листами чи телеграмами, та не узгоджувались його    істотні умови.
Таким чином, оскільки встановлені вище обставини підтверджують    відсутність між сторонами договірних зобов`язань станом на час    перерахування грошових коштів у сумі 88187,00 грн, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 88187,00 грн, у відповідності до    приписів  ст.1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті    відповідачем.
Отже, доводи апелянта про відсутність підстав для застосовування приписів  ст.1212 ЦК України відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю. 
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чечуринського Валентина Олеговича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №911/1136/23 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  відповідача у справі.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №911/1136/23.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови  складено: 11.12.2023 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                М.А. Руденко