ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 жовтня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 385/290/23
провадження № 22-ц/4809/1028/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Фермерське господарство «Олена»,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «Олена» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року у складі судді Панасюка І.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі.
В обґрунтування позову зазначала, що згідно державного акту про право приватної власності на землю серія VI-КР №035817 від 20.05.2002, їй належить земельна ділянка з кадастровим номером 3521110100:02:000:0192, площею 3.0101 га., яка розташована на території Гайворонської міської ради, Кіровоградської області.
30.11.2012 між позивачем та ФГ «Олена» було укладено договір оренди землі строком на 10 років на належну їй земельну ділянку тобто до 30.11.2022.
Позивач вказувала, що починаючи з осені 2022 року вона неодноразово зверталась до ФГ «Олена» з повідомленням про небажання подальшої співпраці та просила повернути належну їй земельну ділянку одразу після закінчення договору оренди.
09.12.2022 вона звернулась до державного реєстратора з заявою про надання інформаційної Довідки по належній їй земельній ділянці, яка є предметом розгляду даної справи.
Зазначала, що отримавши інформаційну довідку № 317195472 від 09.12.2022, їй стало відомо, що 30.11.2022 Державним реєстратором Корсун Віталіною Станіславівною Благовіщенської міської ради Кіровоградської області було зареєстровано додаткову угоду б/н від 16.11.2022 до договору оренди від 30.11.2012, якою продовжено строк дії основного договору оренди до 30.11.2032 з автоматичним продовженням дії договору.
Звертала увагу, що вона не підписувала жодних додаткових угод з відповідачем по справі, не бажала те не бажає подальшої співпраці з ним.
Вважає, що такі дії відповідача грубо порушують її права як власниці земельної ділянки, тому вона вимушена звернутись до суду для захисту своїх порушених прав, оскільки належна їй земельна ділянка використовується без законних на те підстав.
Посилаючись на те, що додаткова угода до договору оренди землі від 16.11.2022 є неукладеною, позивач вказує, що саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація (записів) договору оренди землі, проведена 30.11.2022, номер запису про інше речове право №48594628.
Просила суд зобов`язати Фермерське Господарство «Олена», усунути перешкоди у користуванні належної їй земельної ділянки з кадастровим 3521110100:02:000:0192, площею 3.0101 га., яка розташована на території Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди б/н від 16.11.2022 до договору оренди землі укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Олена» 30.11.2012, зареєстрованої 30.11.2022 номер запису про інше речове право № 48594628, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року позов задоволено. 
Зобов`язано Фермерське Господарство «Олена», усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим №3521110100:02:000:0192, площею 3.0101 га., яка розташована на території Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди б/н від 16.11.2022 року до договору оренди землі укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Олена» 30.11.2012 року, зареєстрованої 30.11.2022 року номер запису про інше речове право № 48594628.
Стягнуто з Фермерського господарства «Олена» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1073,60 грн. по сплаті судового збору та 11000 грн. понесених витрат на правову допомогу.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду, ФГ «Олена» подало апеляційну скаргу, в якій її представник ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції формально визначив як встановлену обставину щодо непідписання позивачем додаткової угоди, та не взяв до уваги те, що ОСОБА_1 не надано доказів неукладення спірного правочину.
Відповідач зазначає, що додактову угоду ним не надано з поважних причин, оскільки її втрачено, з приводу чого в господарстві проводилося внутрішнє розслідування, складено акт про втрату даної додактової угоди та подано відповідне оголошення у газету «Урядовий кур`єр».
Звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом, позивач не ставила питання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи для дослідження додаткової угоди, зокрема, наявності/відсутності її підпису на зазначеному правочині.
Суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позову, в тому числі, у зв`язку з неефективним способом захисту, проте, зобов`язав відповідача скасувати державну реєстрацію додаткової угоди, що вочевидь не відповідає вимогам чинного законодавства.
Крім того, представник ФГ «Олена» вважає, що сума судових витрат, визначена позивачем у розмірі 11 000 грн, не обґрунтована належним чином, адже позивач не ознайомив відповідчав з актом виконаних робіт та не надав належного підтвердження про сплату зазначеної суми. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
ОСОБА_1 згідно державного акту про право приватної власності на землю серія VI-КР №035817 від 20.05.2002 року, належить земельна ділянка з кадастровим номером 3521110100:02:000:0192, площею 3.0101 га., яка розташована на території Гайворонської міської ради, Кіровоградської області (а.с. 7-10).
05.01.2012 року між позивачем та ФГ «Олена» було укладено договір оренди землі строком на 10 років на належну їй земельну ділянку (а.с. 80-82).
17.12.2022 року позивачка зверталась до ФГ «Олена» з повідомленням про небажання подальшої співпраці, та просила повернути належну їй земельну ділянку одразу після закінчення договору оренди (а.с. 11-13).
З інформаційної довідки № 317195472 від 09.12.2022 року, вбачається, що 30.11.2022 року Державним реєстратором Корсун Віталіною Станіславівною Благовіщенської міської ради Кіровоградської області було зареєстровано додаткову угоду б/н від 16.11.2022 року до договору оренди від 30.11.2012 року якою продовжено строк дії основного договору оренди до 30.11.2032 року з автоматичним продовженням дії договору (а.с. 9-10, 77-79).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
В судове засідання апеляційного суду сторони, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не зявилися.
13.10.2023 представник ФГ «Олена» Дяченко М.І. подала до апеляційного суду через систему «Електронний суд» заяву про відкладення розгляду справи, у зв?язку із розглядом іншої справи за її апеляційною скаргою у справі № 385/350/23 18.10.2023 о 12:00, головуючий суддя Мурашко С.І.
Зазначену причину неявки представника відповідача суд визнає неповажною, оскільки ФГ «Олена», як юридична особа не позбавлена можливості направити в судове засідання свого представника, який не зайнятий в іншому судовому процесі.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст. 268 ЦПК України).
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткова угода б/н від 16.11.2022 до договору оренди від 30.11.2012, якою продовжено строк дії основного договору оренди до 30.11.2032, позивачем не підписувалася та не укладалася. Реєстрація неукладеної між сторонами додаткової угоди б/н від 16.11.2022 до договору оренди від 30.11.2012 якою продовжено строк дії основного договору оренди до 30.11.2032 порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження належної їй земельною ділянкою. 
Обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно з частинами першою – третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.  
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Частиною першоюстатті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);   дата укладення та строк дії договору оренди;   орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Крім того, за змістом ч. 5 ст. ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Згідно з частиною третьою статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, у розумінні положень наведеної норми способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (постанова Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 154/883/19).
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17,від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
З матеріалів справи вбачається, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку cерії VI-КР № 035817 від 20.05.2002 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,01 га. Земельна ділянка № НОМЕР_1 розташована на території Гайворонської міської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки 3521110100:02:000:0192 (а. с. 7-8).
05.01.2012 між позивачем та ФГ «Олена» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Договір зареєстровано в книзі 4 відділу Держкомзему у Гайворонському районі Кіровоградської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.11.2012. (а. с. 80-81). 
16.11.2022 між ОСОБА_1 та ФГ «Олена» укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки № 0192 про викладення в новій редакції від 05.01.2012. Відповідно до п. 3.1 Додаткової угоди – договір оренди укладено строком на 20 років з дати укладання цього Договору та діє до 30.11.2032 (а. с. 77-79).
Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,0101 га, кадастровий номер 3521110100:02:000:0192. Номер запису про інше речове право: 48594628; дата та час державної реєстрації – 30.11.2022; підстава для державної реєстрації: додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 16.11.2022, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: ОСОБА_1 ; договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 30.11.2012, видавник: Орендар: ФГ «Олена»; Орендодавець: ОСОБА_1 . Підстави внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65653309 від 02.12.2022, ОСОБА_3 , Благовіщенська міська рада, Кіровоградська обл. Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки (а. с. 9-10).
Сторонами не заперечується той факт, що на час розгляду справи спірна земельна ділянка перебуває у фактичному користуваннні ФГ «Олена».
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила зобов`язати усунути перешкоди у користуванні належної їй земельною ділянкою з кадастровим номером 3521110100:02:000:0192 площею 3,0101 га, яка розташована на території Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди б/н від 16.11.2022 до договору оренди землі укладеного між нею та ФГ «Олена» 05.01.2012, зареєстрованої 30.11.2022, номер запису про інше речове право: 48594628, посилаючись на те, що вказана угода нею не підписувалась.
Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11.04.2023 задоволено клопотання представника відповідача, витребувано у Благовіщенської міської ради Кіровоградської області оригінал реєстраційної справи про внесення змін до іншого речового права права оренди (продовження строку оренди) на підставі додаткової угоди № б/н від 16.11.2022 до договору оренди землі.
Проте, ухвала суду про витребування документів, що безпосередньо стосуються предмету спору не виконана, представником Благовіщенської міської ради повідомлено суд про відсутність у Благовіщенської міської ради оригіналу додаткової угоди від 16.11.2022 р. укладеної із позивачем  (а. с. 76).
Враховуючи, що суду не надано відповідачем оригіналу додаткової угоди від 24.11.2022, суд першої інстанції був позбавлений можливості призначити у справі відповідну експертизу.
Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Встановивши, що ОСОБА_1 заперечувала факт підписання додаткової угоди № б/н від 16.11.2022 щодо оренди земельної ділянки, належної їй на праві приватної власності, врахувавши ненадання відповідачем оригіналу спірного договору, а також відсутність оригіналу цього договору в матеріалах справи, що унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність її волевиявлення на укладання спірного договору земельної ділянки.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 193/344/17 (провадження № 61-37522св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 500/1559/15-ц (провадження № 61-2411св19) та від 17 лютого 2021 року у справі № 390/761/18 (провадження № 61-16368св19).
Разом з тим, на час укладення додаткової угоди, що є предметом позову, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування державної реєстрації договору, оскільки державній реєстрації підлагала не сама угода, а речове право, яке виникло на її підставі, а відтак суд першої інстанції помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав.
Зважаючи на те, що з на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, суд зазначає про наявність достатніх підстав вважати, що за таких обставин позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав у спосіб, зазначений в позовній заяві, а саме шляхом ухвалення судового рішення про скасування державної реєстрації додаткової угоди.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верхового Суду від 03 березня 2021 року у справі № 913/175/20.
Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду вже викладала висновки у подібних правовідносинах щодо ефективного способу захисту у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). 
У пункті 7.27 цієї постанови зазначено: «Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож  у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок».
Не зважаючи на те, що спірна земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 не ставила питання про усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.
З огляду на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФГ «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі необхідно було відмовити з підстав обрання позивачем не ефективного способу захисту.
При цьому, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні позову через обрання не ефективного способу захисту не позбавляє позивача права заявити позов про усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки з подальшим скасуванням державної реєстрації речового права оренди.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно визначившись з характером спірних правовідносин, встановивши відсутність волевиявлення сторони на укладання правочину, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі.
Порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Олена» задовольнити.
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фермерського господарства «Олена» (код ЄДРПОУ 20657357) 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп судового збору.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                         О.Л. Дуковський

                                                                                       Л.М. Дьомич