ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року	 	Справа № 380/5520/23 пров. № А/857/12310/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Довгополова О.М., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 7 червня 2023 року (суддя Гулик А.Г., м.Львів),
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необчислення трудового стажу як пільгового, набутого позивачем за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 14.08.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 28.02.1995 та не зарахування такого до страхового стажу позивача як пільгового, а саме 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу;
зобов`язати ГУПФ обчислити як пільговий стаж, набутий позивачем за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 14.08.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 28.02.1995 та не зарахування такого до страхового стажу позивача як пільгового, а саме 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу;
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування трудового стажу, набутого позивачем за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 22.03.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу;
зобов`язати відповідача врахувати трудовий стаж позивача, набутий за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 22.03.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу;
зобов`язати ГУПФ призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) із врахуванням викладених вимог. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 7 червня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо необчислення стажу ОСОБА_1 як пільгового за період роботи з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу. Зобов`язано ГУПФ зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з пільговим розрахунком 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу. Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо неврахування трудового стажу ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу. Зобов`язано ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017. Зобов`язано ГУПФ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV. У задоволенні позовних вимог в частині пільгового обчислення стажу за період з 01.01.1991 по 28.02.1995 та повторного зарахування до страхового стажу періоду роботи 22.03.2002 по 31.12.2003 відмовлено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі – Постанова №1328, Угода відповідно) вирішено вийти з Угоди, на яку посилається позивач. Крім того, вказану угоду у червні 2022 денонсувала російська федерація. Також звертає увагу, що ні у Тимчасовій угоді від 15.01.1993 ні у Угоді не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі. Тому підстави для зарахування стажу позивача з розрахунку один рік за півтора роки відсутні. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач у запереченнях на відзив не погоджується з доводами, що у ньому викладені та підтримує доводи викладені в апеляційній скарзі.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо неврахування трудового стажу, набутого позивачем в спірних періодах роботи в районах Крайньої Півночі до загального страхового стажу.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивачу ОСОБА_1 з 26.05.2017 призначено пенсію за віком відповідно до Угоди як працівнику зі стажем роботи в районах Крайньої Півночі – 24 роки 04 місяці 19 днів, в тому числі зараховано період роботи з 01.01.1991 по 31.12.2003. Період роботи з 01.01.2004 по 30.06.2017 до страхового стажу позивач не зарахований з підстав відсутності підтвердження сплати страхових внесків за вказаний період.
26.05.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, за результатами розгляду якої Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі – ГУПФ-1) прийняло рішення №913190157644 від 03.06.2022 про відмову у перерахунку пенсії з тих підстав, що позивач не вказав на підставі якого саме нормативно-правового акту він бажає отримувати пенсію.
08.09.2022 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, у відповідь на який листом від 15.09.2022 №1300-5903-8/83781 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 з 26.05.2017 призначено пенсію за віком відповідно до Угоди як працівнику зі стажем роботи в районах Крайньої Півночі – 24 роки 04 місяці 19 днів, в тому числі зараховано період роботи з 01.01.1991 по 31.12.2003. Період роботи з 01.01.2004 по 30.06.2017 до страхового стажу позивач не зарахований з підстав відсутності підтвердження сплати страхових внесків за вказаний період.
Згідно з листом відповідача від 03.11.2022 №15887-16252/Ж-53/8-1300/22 стаж позивача після перерахунку склав 25 років 00 місяців 20 днів. Право на призначення пенсії за віком мають чоловіки після досягнення 60 років при наявності страхового стажу 29 років.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
За приписами наведеної норми пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
В пункті 7 «Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.0 2.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
З матеріалів справи видно, що протягом періоду з 14.08.1985 по 31.12.1990 позивач працював в Красноградському управлінні бурових робіт ПО «Укрбургаз» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, який включений в Перелік районів Крайньої Півночі згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 та довідкою від 13.01.2010 №20/177.
Приписами пункту 5 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV передбачено, що пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 3 липня 2018 року (справа №302/662/17-а), для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Вказане зумовлює висновок про наявність у позивача правових підстав для зарахування періодів роботи з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі до страхового стажу з розрахунком 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу.
Гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення визначаються Тимчасовою Угодою між Урядом України та урядом Російської Федерації від 15.01.1993 (далі – Тимчасова угода).
Стаття 1 Тимчасової угоди передбачає, що громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.
Згідно із записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 він працював, зокрема: з 22.03.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 в ЗАО НПО «УренгойГеоРесуррс», що підтверджується також довідкою від 05.05.2017.
З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що період з 22.03.2002 по 31.12.2003 до його загального страхового стажу зарахований. Водночас, у зарахуванні періодів з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 відмовлено з підстав відсутності інформації про сплату роботодавцем страхових внесків.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із статтею 20 Закону У№1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Підставою для відмови в зарахуванні періодів роботи з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 стала відсутність інформації про сплату роботодавцем страхових внесків за спірні періоди.
Листом відділення фонду пенсійного і соціального страхування російської федерації по Ямало-Ненецькому автономному округу від 13.04.2023 №СЧ-89-07/3783л підтверджується факт сплати роботодавцем позивача страхових внесків за спірні періоди.
При цьому,  страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Однак, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладену у постановах від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20.
Також, судом апеляційної інстанції відхиляються посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54, як на відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992 та визнає такі необґрунтованими, оскільки позивач набув трудовий стаж, звернулася за призначенням пенсії з документами, які були отриманні нею до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі № 540/4060/20.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на обставину припинення участі російської федерації в Угоді, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.
Відтак, позивач має право на отримання пенсії із урахуванням спірних періодів роботи.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 7 червня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. С. Затолочний