ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
25 грудня 2023 року
м. Харків
справа №643/2559/23
провадження №22-ц/818/2211/23
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Маміної О.В.,
суддів – Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,
відповідачі - ОСОБА_1 ,
третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ВУСО»,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року, постановлене суддею Харченко А.М., -
в с т а н о в и в:
У квітні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 51 484, 50 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684, 00 грн та витрати, пов`язані з оплатою професійної правової допомоги в розмірі 5 000 грн.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 51 484 грн 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати на оплату послуг з професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5 000 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1  – ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга вмотивована тим, що Консультація№ 14-Р/11/69щодо вартості матеріального збитку,розрахованабез урахування фізичного зносу автомобіля, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Виходячи з вказаних обставин, здійснивши незаконний розрахунок розміру страхового відшкодування та відповідно його виплату на користь потерпілого, Позивач не мав законних підстав вимагати стягнення вказаної суми з відповідача. Також посилається на порушення судом процесуального законодавства, а саме зазначає, що він був неналежним чином повідомлений про розгляд справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право подати регресну вимогу у розмірі фактично понесених витрат. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування. Таким чином, оскільки залишилося 51 484,50 грн невідшкодованої частини страхового відшкодування: 48 884,50 грн – вартість фізичного зносу та 2 600 грн – франшиза згідно з полісом, суд вважав можливим позов ТДВ СК «Альфа-Гарант» задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 51 484,50 грн.
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно ст. 211, 223 ЦПК України (станом на час розгляду справи в суді першої інстанції) розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням учасників справи. Суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Матеріали справи свідчать про те, що у квітні 2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.
Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10 квітня 2023 року відкрито провадження у справі. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.37).
Тому доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду у зв`язку із неналежним повідомленням, є безпідставними.
Судовим розглядом встановлено, що близько 31.12.2021 року трапилась дорожньо – транспортна пригода за участю автомобіля «CADILLAC», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «SKODA SUPER B», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням відповідачем, Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої, справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Власником автомобіля «SKODA SUPER B» є ОСОБА_3 .
Транспортний засіб «SKODA SUPER B», д.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів 06-TR\EP-207130795 від 06.12.2021 року в ТДВ СК «Альфа- Гарант».
Матеріальний збиток, згідно з консультацією №14-Р/11/69 від 18.08.2022 року, автомобіля «SKODA SUPERB», д.н.з. НОМЕР_2 , дорівнює 98 309,10 грн.
Оскільки, транспортний засіб «SKODA SUPER B», д.н.з. НОМЕР_2 , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-TR\HP-207130795 від 06.12.2021 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 78 647,28 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована відповідно до Полісу №202508215 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ СК «ВУСО».
Відповідно до норм чинного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
03.01.2023 року ПрАТ СК «ВУСО» було сплачено (відшкодовано) на користь ТДВ СК «Альфа- Гарант» частину сплаченого страхового відшкодування в розмірі 27 162,78 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 307 від 03.01.2023 року.
З відповіді ПрАТ СК «ВУСО» № 304/2213581 від 23.01.2023 року вбачається, що компанією зроблений свій розрахунок суми страхового відшкодування, та складає : 28 474,10 (вартість робіт і матеріалів) + 69 835,00 (вартість запасних частин) – 48 884,50 (вартість фізичного зносу) – 19 661,82 (зменшення розміру страхового відшкодування, згідно з Рахунком страхового відшкодування Позивача) – 2 600 (франшиза згідно полісу).
Отже сума страхового відшкодування становить 27 162,78 грн.
Розрахунок ПрАТ СК «ВУСО» аргументувано наступним чином: Розмір відшкодування ПрАТ СК «ВУСО» було зменшено на суму коефіцієнту фізичного зносу відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Як на підставу позовних вимог ТДВ СК «Альфа- Гарант» посилався на те, що 31.12.2021 року трапилась дорожньо – транспортна пригода за участю автомобіля «CADILLAC», д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 , та автомобіля «SKODA SUPER B», д.н.з.  НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_3 . Транспортний засіб «SKODA SUPER B», д.н.з.  НОМЕР_2 , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів 06-TR\EP-207130795 від 06.12.2021 року в ТДВ СК «Альфа- Гарант». Згідно з постановою Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 року, справа № 953/214/22, дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням водієм автомобіля «CADILLAC», д.н.з.  НОМЕР_1 , Правил дорожнього руху. Матеріальний збиток, згідно з консультацією №14-Р/11/69 від 18.08.2022 року, автомобіля «SKODA SUPERB», д.н.з.  НОМЕР_2 , дорівнює 98 309,10 грн. Оскільки, транспортний засіб «SKODA SUPER B», д.н.з.  НОМЕР_2 , був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-TR\HP-207130795 від 06.12.2021 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 78 647,28 грн., з урахуванням -20% від суми ремонту транспортного засобу.  ОСОБА_1  повідомив ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідно до Полісу №202508215 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ СК «ВУСО». 03.01.2023 року ПрАТ СК «ВУСО» було сплачено (відшкодовано) на користь ТДВ СК «Альфа- Гарант» частину сплаченого страхового відшкодування в розмірі 27 162,78 грн. Після сплати частини суми страхового відшкодування, ПрАТ СК «ВУСО» було надіслано відповідь № 304/2213581 від 23.01.2023 року, в якій було надано розрахунок суми страхового відшкодування. Згідно з цим розрахунком, сума страхового відшкодування склала 27 162,78 грн. Свій розрахунок ПрАТ СК «ВУСО» аргументувало наступним чином: 28 474,10 (вартість робіт і матеріалів) + 69 835,00 (вартість запасних частин) – 48 884,50 (вартість фізичного зносу) – 19 661,82 (зменшення розміру страхового відшкодування, згідно з Рахунком страхового відшкодування Позивача) – 2 600 (франшиза згідно полісу). Отже, ТДВ СК «Альфа-Гарант», як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право подати до суду регресну вимогу у розмірі фактично понесених витрат. Таким чином, залишилося 51 484,50 грн. невідшкодованої частини страхового відшкодування (48 884,50 + 2 600). Крім того, позивачем були понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684, 00 грн. та витрати, пов`язані із оплатою професійної правової допомоги, яка становить 8000,00 грн. Позов просило задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст.ст.993, 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду іншій особі, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з вищевикладеного, надана позивачем консультація №14-Р/11/69 від 18.08.2022 року, автомобіля «SKODA SUPER B», д.н.з. НОМЕР_2 , з якої вбачається, що розмір шкоди, встановлений позивачем без урахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Даних про понесення потерпілою особою таких витрат матеріали справи не містять.
Винувата особа зобов`язана відшкодувати потерпілому шкоду. Проте розмір такого відшкодування має носити реальний характер і не може перевищувати реальних збитків.
Наявність домовленості між ДВ СК «Альфа-Гарант»(позивачем) та потерпілим про відшкодування йому шкоди без урахування фізичного зносу автомобіля «SKODA SUPER B», 2004 року випуску, не покладає на відповідача обов`язку по сплаті виплаченої за таких умов суми.
Позивачем не надано належних доказів, які б надали можливість визначити розмір матеріальної шкоди, яка не була покрита виплатою страхового відшкодування Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «ВУСО» та, що підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.
Таким чином, позивачем не доведено розмір дійсної матеріальної шкоди, завданої з вини  ОСОБА_1 щодо сплати суми без урахування фізичного зносу транспортного засобу.
Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» суму вирахуваної франшизи, виходячи з наступного.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також - Закон № 1961-IV)).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV).
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).
З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
Оскільки визначену у договорі страхування франшизу не можна було стягнути зі страховика винуватця ДТП, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з  ОСОБА_1 розмір франшизи, який установлено полісом обов`язкового страхування №202508215у розмірі 2 600,00 грн.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з  ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант». підлягає стягненню франшиза у розмірі 2 600,00 грн, а підстави для стягнення різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 48 884,50грн відсутні.
Щодо вимоги апеляційної скарги про стягнення витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Судом встановлено, що 14 травня 2019 року між , ТДВ СК «Альфа-Гарант» та Адвокатським бюро «Грідін і Партнери», укладений договір про надання правової допомоги.
Суму гонорару за надання правничої допомоги позивач та адвокат погодили у відповідному Завданні - дорученні № 212 від 02.02.2023 року до договору про надання правничої допомоги, яку він надав у повному обсязі, що підтверджується детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги адвокатом. За надану правничу допомогу позивач сплатив 8000,00 грн, актом прийому - передачі наданої правничої допомоги та детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг). Таким чином, розмір судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної правової допомоги становить 8000,00 грн. Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрати, пов`язані із оплатою ним професійної правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, а саме: на 94,95% (зменшено суму стягнення з 51484,50 грн на 2 600,00 грн), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу під час розгляду справи пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 252,50 грн (5,05% від 5 000,00 грн).
З урахуванням вищевикладеного, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрати на правничу допомогу під час розгляду справи пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 252,50 грн.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, з матеріалів справи вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», звертаючись до суду з позовом, сплатило 2684,00 грн судового збору (а.с.6).
Позовні вимоги задоволено на 5,05 %.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 135,54 грн за подачу позивачем позову до суду.
Проте апеляційна скарга відповідача також підлягає частковому задоволенню, а саме: на 94,95 %, тому з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 822,69 грн (94,95% від 4 026,00 грн).
Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 3 687,15 грн (3 822,69 грн-135,54 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року змінити.
Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» суму франшизи у розмірі 2 600,00 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 687,15 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати на правничу допомогу під час розгляду справи пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 252,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                                 О.В. Маміна
Судді:                                                                         Н.П. Пилипчук
                                                                               В.Б. Яцина