ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

15 листопада 2023 року      
м. Харків

Справа № 639/820/22      
Провадження № 22-ц/818/1899/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року, ухвалене суддею Барковою Н.В., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») про захист прав споживачів фінансових послуг.

В обгрунтування позову зазначає, що 01 грудня 2021 року вона отримала від АТ «Альфа-Банк» інформацію у вигляді CMC повідомлення про те, що вона нібито є позичальником за кредитним договором та нібито зобов`язана сплатити банку щомісячний платіж у розмірі 7291,67грн. При цьому вказує, що не укладала жодних угод (кредитів) як на взяття кредиту так і на оформлення кредитної картки. Надалі, після спілкування із співробітниками банку вона дізналась, що на неї з боку банку та без її відому було оформлено кредит у розмірі 240 000грн. (саме кредит, що є відмінним від кредитної картки). Тому банк розпочав вимагати з неї (не в залежності від факту користування/не користування кредитом) сплати щомісячного платежу. На її запитання щодо того, з яких підстав було видано кредит, співробітники банку відповіли, що нібито в системі Sens (мобільний додаток банку) вони направили пропозицію отримати кредит, а вона нібито натиснула клавішу «так». Між тим вона вказує, що жодних клавіш на отримання або схвалення кредиту від АТ «Альфа-Банк» на суму 240 000грн. вона не надавала, жодних документів не підписувала. На її вимогу банком не надано жодних належних і допустимих доказів фактичного укладання правочину з огляду на вимоги ЦК України та звичаї ділового обороту. Грошові кошти у розмірі 240 000грн., які примусово були видані - вона однією транзакцією повернула банку. Проте, на її думку, на цьому шахрайські дії банку не припинились. Вона вказує, що задля того, щоб «не відпустити» клієнта та нав`язати додатковий фінансовий тягар, не закривати кредит - під час такої транзакції банк перерахував не всі кошти, а перерахував їх частково, стягнувши при цьому комісію у розмірі 10 000грн. Додатково банк вимагав сплатити відсотки за перший місяць у розмірі 7 291,67грн. Разом зі всіма комісіями вказана сума становила 18 650грн. і вона вимушена була сплатити банку такі кошти, оскільки співробітники банку (колектори) можуть та очевидно мали намір розпочати рейд дзвінків її знайомим та родичам, завдаючи шкоду та турбуючи її родичів та паплюжити її репутацію, вчиняючи психоемоційний тиск на неї та її оточення. Тому вона обурена такими протиправними діями банку та просить суд повернути безпідставно отримані банком кошти, посилаючись на ст..ст. 207, 509, 626, 628, 638 ЦК України та положення ст.ст.9 , 13, 14 Закону України «Про споживче кредитування», Закон України «Про захист прав споживачів», вказуючи, що жодної інформації щодо умов кредитування їй надано не було. Вона стверджує, що не здійснювала жодних заходів на досягнення домовленостей із банком щодо отримання кредиту, не підписувала документи ні власноруч, ні електронним підписом, не надавала свою згоду або дозвіл на видачу їй кредитних коштів, не приймала і не схвалювала жодних умов співпраці з банком на засадах кредитор-позичальник.

Просить суд визнати протиправними дії АТ «Альфа-Банк» та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 18 650,00 грн., та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, окрім обставин викладених у позовній заяві, зазначає, що спірний договір є нікчемним та не потребує визнання його недійсним в судовому порядку.
Вказує, що правові висновки Верховного Суду на який посилається в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції немає відношення до розгляду даної справи.
Звертає увагу суду на те, що не укладала жодних договорів із відповідачем, як на отримання кредиту так і на оформлення кредитної картки. Вона не здійснювала жодних заходів на досягнення домовленостей з відповідачем з приводу отримання кредиту. Крім того, вона не отримувала жодної інформації щодо умов кредитування.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірний кредитний договір укладений сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про протиправність дій з боку сторони відповідача в момент укладення кредитного договору, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача сплачених позивачем сум як таких, що безпідставно отримані АТ «Альфа-Банк» в загальному розмірі 18 650грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

В матеріалах справи міститься: паспорт споживчого кредиту; оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501395402 від 22 листопада 2021 року, де передбачені умови споживчого кредиту; умови кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії; акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501395402 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22 листопада 2021 року; додаток №1 до угоди про надання кредиту №501395402 від 22 листопада 2021 року у вигляді графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг; довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб; заява (акцепт) №248.501395402.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування від 22 листопада 2021 року (а.с.13-19).

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу своїх позовних вимог, зазначає, що не укладала із відповідачем жодних угод (кредитів) як на взяття кредиту так і на оформлення кредитної картки. Жодних клавіш на телефоні (через мобільний додаток) на отримання або схвалення кредиту від АТ «Альфа-Банк» на суму 240 000грн. вона не надавала, жодних документів не підписувала. Грошові кошти у розмірі 240 000грн., які примусово були видані - вона однією транзакцією повернула банку. Крім того, Банком було безпідставно нараховано їй комісію 10 000грн. та відсотки за перший місяць у розмірі 7 291,67грн. З метою уникнення певних незручностей, вона сплатила зазначенні суми. Разом з тим, оскільки на її думку дії Банку АТ «Альфа-Банк» щодо видачі їй кредитних коштів є незаконними, а отже і нараховані комісія та відсотки також, тому вона просить їх стягнути з відповідача, як безпідставно набуті кошти.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За змістом ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно положень ч.ч.3, 4, 6, 7 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріали справи свідчать, що 22 листопада 2021 року позивачем через мобільний додаток Банку «SenseSuperАрр» було здійснено авторизований вхід з успішним введенням логіну та паролю, та подано банку дистанційними каналами зв`язку відповідну Оферту № 501395402 в електронному вигляді.

Отже позивачем ОСОБА_1 було ініційовано отримання споживчого кредиту на особисті цілі на умовах, викладених в Оферті.

Оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501395402 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії ОСОБА_1 підписала електронним підписом шляхом введення у мобільному додатку одноразового цифрового паролю (ОТП-код), який було направлено Банком клієнту 22 листопада 2021 року о 13:59 на її особистий номер мобільного телефону НОМЕР_1 , зареєстрований як фінансовий номер клієнта по картці та вказаний у Анкеті-Заяві.

Вказані обставини підтверджуються випискою з АБС Банку з текстами СМС-повідомленнями, направлених на номер телефону 22 листопада 2021 року у вигляді Звіту-таблиці (а.с.51-52).

Із змісту Оферти вбачається, що ОСОБА_1 пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту. Підставою Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та Банком. Сума кредиту становить 250 000грн. зі сплатою 35% на місяць строком на 60 місяців
Описи послуги - надання споживчого кредиту - грошових коштів, що надаються Банком позичальнику на споживчі цілі на строк та під процент визначений Угодою про надання споживчого кредиту, що укладається між Банком та позичальником на підставі Договору відповідно до його умов.
Підтверджує, що перед підписанням Угоди вона ознайомлена, в тому числі, у письмовій формі, в тому числі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту.
В Додатку №1 до цієї угоди, що є невід`ємною частиною Угоди, запропоновано визначити детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік платежів, сум комісійної винагороди та інших платежів.
Підписанням цієї оферти засвідчує про отримання всією інформації про умови кредитування.

У подальшому оферта ОСОБА_1 була акцептована Банком, про що свідчить підписаний останнім Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501395402 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22 листопада 2021 року (а.с.53-56).

В цьому документі зазначено, що АТ «Альфа-Банк» приймає пропозицією ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501395402 від 22 листопада 2021 року. Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Сума кредиту становить 250 000грн. зі сплатою 35% річних строком на 60 місяців.
Також зазначено, що позичальник має право відмовитись від Угоди без пояснення причини протягом 14 календарних днів з дня її укладання, про що позичальник має повідомити Банк у письмовій формі. При цьому, протягом 7 днів з дати подання вищевказаного повідомлення зобов`язаний повернути Банку грошові кошти, одержані згідно з Угодою та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою Угодою.
Дострокове припинення Угоди може бути за умови дострокового повного погашення позичальником кредитної заборгованості за Угодою з урахуванням особливостей, визначених договором.

Таким чином, із наданих суду як позивачем так і відповідачем доказів вбачається позивач вчинила певну сукупність дій спрямовану на отримання кредиту від Банку, тобто позивач самостійно для себе визначила необхідний для неї обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого свідомо виявила намір вступити із кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених публічною пропозицією. 

Ставши Клієнтом АТ «Альфа-Банк» та прийнявши Публічну пропозицію, позивач ОСОБА_1 отримала змогу користуватись всіма видами банківських послуг, що пропонуються Банком (а.с.59).

Зазначені обставини не спростовані позивачем жодними доказами, позивач самостійно надала суду копії документів, що стосуються укладеного договору. При цьому позивач не заявляла вимог про визнання вказаного вище договору недійсним і підтвердила, що нею були отримані від ПАТ «Альфа-Банк» кредитні кошти, які вона повернула у розмірі 240 000, 00 грн. на підставі меморіального ордеру №МВ75427819 від 01 грудня 2021 року (а.с.20).

Крім того, як вбачається із наданих позивачкою суду копії квитанцій (від 07.01.2022 року на суму 197,00 грн., від 11 січня 2022 року на суму 443,26 грн., від 04 лютого 2022 року на суму 8766,50 грн., від 04 лютого 2022 року на суму 8963,50грн., в яких призначення платежу зазначено: сплата заборгованості за кредитним договором №501395402, а отримувач -АТ «Альфа-Банк») останньою погашалася заборгованість за кредитним договором, що також свідчить про визнання нею факту отримання кредитних коштів та виникнення зобов`язань за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності дій Банку щодо укладання кредитного договору.

З приводу стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 18 650,грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Таким чином, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61 29056св18).

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладена у постанові від 12 серпня 2021 року у справі №910/17567/19.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Як було встановлено апеляційним судом позивачка отримала від відповідача грошові кошти на підставі укладеного між нею та АТ «Альфа-Банк» кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 

Оскільки між сторонами по справі виникли договірні правовідносини, тому до них не можуть бути застосовані норми статті 1212 ЦК України.

Схожого за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року по справі №552/4608/15-ц.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Фактично, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновком суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий -                                                                                                               Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                                                                          О.В. Маміна

                                                                                                                                 О.Ю. Тичкова