ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/174/20                                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Гаращенко В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року                                                                                      м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 12 грудня 2019 року № 0004250507, № 0004270507, № 0004280507, № 0004280507.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апелянтки аналогічні, викладеним у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позаяк на підтвердження порушення законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв акт (обстеження/огляду) перевіряючими щодо наявності алкогольних напоїв по місцю роботи на певну суму та у певній кількості не складався. Крім того, зазначено, що висновки акту перевірки базуються на припущеннях та не підтверджуються об`єктивними доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства України.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована суб`єктом господарювання.
Посадовими особами Головного управління ДПС у Черкаській області на підставі пп. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.4 п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України та наказу від 14.11.2019 № 671 «Про проведення фактичної перевірки» проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2018 по 23.11.2019 з метою дотримання порядку регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками. 
За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт від 21.11.2019 № 118/23/23/05/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано порушення позивачем вимог:
-  ч. 4 ст. 11, абз. 14 ч. 1 ст. 11, ч. 6 ст. 15-3, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон № 481/95-ВР);
-  п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» № 957 від 30.10.2008;
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 0004250507 від 12.12.2019, яким за порушення ч. 6 ст. 15-3 Закону № 481/95-ВР на підставі ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 6800,00 грн;
- № 0004270507 від 12.12.2019, яким за порушення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 957 від 30.10.2008, на підставі ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 10000,00 грн;
- № 0004280507 від 12.12.2019, яким за порушення ч. 4 ст. 11, на підставі ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн;
- № 0004280507 від 12.12.2019, яким за порушення абз. 14 ч. 1 ст.11, на підставі абз. 25 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 85000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що сукупність встановлених в ході судового розгляду спору обставин дає підстави для висновку про доведеність допущених позивачем порушень вимог законів, що стали підставою для застосування відповідальності та прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень за кожне вчинене порушення.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до пп. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.
Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Отже, проведення фактичної перевірки для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, може бути проведено за відсутності суб`єкта господарювання, за умови вручення уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, наказу на проведення перевірки та відповідного направлення.
Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, ФОП ОСОБА_1 власноручним підписом у направленнях на перевірку від 21.11.2019 №323, № 324, № 325 засвідчила, що із службовими посвідченнями та даними направленнями ознайомлена і отримала копію наказу від 14.11.2019 № 671. 
При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів вказує, що посилання позивача на відсутність факту продажу горілки, спростовується її власноручно підписаним поясненнями від 21.11.2019, де остання вказала, що за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно о 12 год. 45 хв., нею особисто при реалізації пива арсенал по ціні 19 грн. та горілки (прозорої рідини з характерним запахом спирту) у пластикову тару ємкістю 1,5 літра на розлив по ціні 60 грн. за літр на загальну суму 90 грн. не видано фіскальний чек у зв`язку з тим, що відволіклася.
Отже, факт продажу горілки у пластикову тару ємкістю 1,5 літра на розлив не спростований.
Крім цього, в ході проведення перевірки за участі позивача складено акт зняття залишків товарно-матеріальних цінностей від 21.11.2019, яким зафіксовано наявність у магазині горілки Пшеничної begin-box у кількості 2 шт. по об`ємом 10 л. кожна вартістю 600 грн. за одиницю, прозорої рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 6 шт. об`ємом 6 л. кожна вартістю 360 грн. за одиницю, темної рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 4 шт. об`ємом 6 л. кожна вартістю 360 грн. за одиницю, прозорої рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 5 шт. об`ємом 2 л. кожна вартістю 120 грн. за одиницю, прозорої рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 1 шт. об`ємом 1,5 л., вартістю 90 грн. за одиницю.
Названий акт складений у присутності позивача, що засвідчено її підписом на акті.
Відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 11 Закону № 481/95-ВР розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, здійснюється виключно у передбачену діючими стандартами скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також у сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи глазурованої кераміки. Розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, з вмістом спирту етилового понад 8,5% об`ємних одиниць здійснюється виключно у тару (посуд) місткістю 0,05 л., 0,1 л., 0,18 л., 0,2 л., 0,25 л., 0,275 л., 0,33 л., 0,35 л., 0,37 л., 0,375 л., 0,4 л., 0,45 л., 0,5 л., 0,61 л., 0,7 л., 0,75 л., 1,0 л. і більше.
Абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.
Згідно з ч. 10 ст. 18 Закону № 481/95-ВР Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» № 957 від 30.10.2008 встановлено мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої при недотриманні яких настає відповідальність передбачена нормами Закону № 481/95-ВР.
Відповідно до ч. 6 ст. 15-3 Закону № 481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
Суд першої інстанції вірно вказав, що наведені обставини в їх сукупності дають підстави для висновку, що позивач здійснювала реалізацію алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, не маркованих марками акцизного податку, розлитих в тару, не передбачену ст. 11 Закону № 481/95-ВР, з порушенням встановлених мінімальних оптово-відпускних цін на алкогольні напої. При цьому, позивач не має статусу суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
Відповідно до абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.
Відповідно до абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.
Відповідно до абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.
Згідно абз. 25 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі розливу алкогольних напоїв для реалізації на території України у тару, не передбачену статтею 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості виробленої (реалізованої) продукції (за оптово-відпускними цінами), але не менше 85000 гривень.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що оскільки встановлені обставини справи дають підстави для висновку про доведеність допущених позивачкою порушень.
Стосовно доводів апелянта про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позаяк прийняті з порушенням встановленої процедури, колегія суддів зазначає таке.
Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція щодо значимості процедурних порушень викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В контексті викладеного, судова колегія приходить до висновку, що апелянткою не зазначено, яким чином порушення процедури прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, які на думку позивачки мали місце, вплинули чи могли вплинути на зміст згаданих податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з тим, що податковим органом наведено переконливі доводи, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та свідчать про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог закону в межах спірних правовідносин.
Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є правомірними.
За наведених обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції при розгляді даного спору обґрунтовано вказав, що в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід відмовити.
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивачки не містить.
Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

                                                                                                    О. М. Ганечко