Номер провадження: 22-ц/813/4410/23 
Справа № 522/11959/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 33

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Держави Україна в особі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа військова прокуратура Південного регіону України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно до змісту позовних вимог, позивач просив:
- стягнути за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 заробіток та інші грошові доходи, які він втратив унаслідок незаконних дій органів досудового слідства та суду в розмірі 377369 грн та понесені судові витрати в розмірі 13250 грн;
- стягнути за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , компенсацію моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду в розмірі 5000000 грн (т. 1, а.с. 2-14).
19 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси вирішив позов ОСОБА_1 задовольнити частково; стягнути із Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 заробіток, неодержаний ним за час відсторонення від роботи, у розмірі 377369 грн, судові витрати у розмірі 13250 грн та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства та суду, у розмірі 3500000 грн; в іншій частині позову – відмовити (т. 3, а.с. 50-62).
04 січня 2021 року Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваним рішенням, не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, апелянт зазначив, що Державна казначейська служби є самостійною юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала. Апелянт звертає увагу суду на той факт, що оскільки шлях виконання судових рішень визначений у спеціальному законодавстві та не потребує деталізації у резолютивній частині судового рішення, рішення у вказаній частині підлягає скасуванню. Апелянт вважає, що судом першої інстанції була порушена територіальна підсудність, оскільки кримінальне провадження відносно позивача було закрите ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції при здійсненні розрахунку не отриманої заробітної плати не правильно застосовано Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Надає власний розрахунок за яким, сума відшкодування втраченого ОСОБА_1 заробітку, у разі встановлення судом підстав для її відшкодування, повинна складати 204474,14 грн, та зазначає, що з огляду на вказане, оскаржуване рішення в цій частині є незаконним та підлягає скасуванню. Державна казначейська служба України вказує на те, що судом першої інстанції необґрунтовано завищено суму відшкодування моральної шкоди. Також, апелянт зазначає, що оскільки судом першої інстанції не встановлено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону та моральною шкодою, а також її настання, відсутні підстави для задоволення позовної заяви (т. 3, а.с. 65-73).
20 січня 2021 року із апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси звернулася Держава Україна в особі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону. Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Вказує на те, що безпідставним є висновок суду щодо нібито наявності підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду у випадку закриття кримінального провадження судом у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання обвинувачення. Апелянт також заперечує щодо розрахунку розміру втраченого позивачем заробітку проведеного з порушенням визначеного законодавством порядку та без урахування всіх обставин справи, що свідчить про безпідставність задоволення позовних вимог про стягнення втраченого за час відсторонення від роботи заробітку у сумі 377369 грн. Також, відповідач (апелянт) не погоджується з розрахунком розміру моральної шкоди, виконаним судом першої інстанції за час перебування позивача під слідством та судом. З огляду на зазначене в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що суд першої інстанції в процесі розгляду справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та як наслідок, висновки суду викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, а оскаржуване рішення суперечить засадам розумності, виваженості та справедливості (т. 3, а.с. 83-91).
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та держави Україна в особі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року змінено. Другий та третій абзаци резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року викладено у такій редакції:
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заробіток, не одержаний ним за час відсторонення від роботи в розмірі 377 369,00 грн, судові витрати в розмірі 13 250,00 грн, та на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства та суду, в розмірі 1 000 000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
16 листопада 2022 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Глазов Олексій Олегович, залишено без задоволення. Касаційні скарги Державної казначейської служби України та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року в частині вирішення вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про відшкодування втраченого заробітку скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року залишено без змін (т. 4, а.с. 148-159 зворот).
23 грудня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий – суддя Полікарпова О.М., судді Воронцова Л.П., Ігнатенко П.Я.) справу прийнято до провадження (т. 4, а.с. 164-164 зворот).
На підставі рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30.05.2023 року (зі змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), з урахуванням п. 3.9. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року, достроково закінчено відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 червня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів в складі: головуючого судді – Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2023 справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
В судовому засіданні 09.11.2023 в режимі відеоконференції представник апелянта Держави Україна в особі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону – Бескровний Михайло Олександрович просив задовольнити апеляційну скаргу, представник позивача Глазов Олексій Олегович заперечував щодо задоволення апеляційної скарги. 
Інші учасники провадження в судовезасідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як було вище зазначено постановою Верховного Суду від 16.11.2022 постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року в частині вирішення вимоги ОСОБА_1 про відшкодування втраченого заробітку скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Як роз`яснив КЦС ВС в своїй постанові від 16.11.2022, переглядаючи судові рішення в цій справі, визначаючи розмір втраченого позивачем заробітку у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, суди неправильно виходили із заробітної плати позивача за липень-серпень 2015 року у розмірі 14 703,34 грн ((доходи за липень – 11963,12 грн + доходи за серпень – 17 443,55 грн)/2), а саме: не врахували, що відповідно до підпунктів «б», «е» пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) та компенсаційні виплат, а також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абзац 19 пункту 4 Порядку № 100).
Суди не звернули увагу, що згідно з довідкою Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 липня 2020 року № 1984/01-20, ОСОБА_1 у липні 2015 року проведено виплати за відпустку у розмірі 2 538,64 грн, а у серпні 2015 року – виплати за відпустку у розмірі 4 037,46 грн та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6 392,65 грн
Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактично відпрацьованого позивачем часу у липні-серпні 2015 року. Висновки судів про те, що позивачем у липні-серпні 2015 року фактично відпрацьовано 43 робочі дні належним чином не підтвердженні, а тому ґрунтуються на припущенні.
Також суди не перевірили та не надали оцінки доводам Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про те, що тривалість відсторонення позивача від роботи (посади) загалом не перевищувала 430 робочих днів, оскільки ОСОБА_1 відсторонювався від посади на періоди з 15 жовтня 2015 року до 04 січня 2017 року, з 12 січня 2017 року до 27 липня 2017 року та з 25 серпня 2017 року до 17 жовтня 2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК Українивказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 в частині позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.
Приймаючи оскаржуване рішення в зазначеній частині суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням довідки про оплату за 2 останні місяці перед притягненням позивача до відповідальності суд дійшов висновку, що розмір заробітку за 1 робочий день складатиме 683,88 грн (14703,34 грн : 43 робочих дні).
При розрахунку розміру відшкодування шкоди згідно із Порядком № 100, та доказами, які містяться в матеріалах справи, сума матеріальної шкоди повинна складати 683,88 грн х 598 робочі дні = 408 957,88 грн. Оскільки позивачем до стягнення було заявлено лише 377 369 грн, суд вирішив задовольнити позовні вимоги в цій частині повністю та стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 377 369 грн.
Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду
Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 був відсторонений від виконання свої обов`язків у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності в період з 29.05.2015 по 17.10.2017 , а 02.04.2018 звільнився за своєю заявою.
Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 1 статті 3 Закону України № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.
Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі – Положення № 6/5/3/41) передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону України № 266/94-ВР розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій із заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.
Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється в порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі – Порядок № 100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» (підпункт 1 пункту 9 Положення).
Відповідно до положень пункту 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, – на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до наданої інформації Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради на запит суду за липень 2015 ОСОБА_1 відпрацьовано 17 днів, відпустка 8 днів, а за серпень – 10 днів, відпустка 12 днів (т. 4, а.с. 185-190).
Отже, сумарна кількість відпрацьованих днів складає за період липень-серпень 2015 року складає 27 днів.
ОСОБА_1 відсторонювався від посади на періоди з 15 жовтня 2015 року до 04 січня 2017 року, з 12 січня 2017 року до 27 липня 2017 року та з 25 серпня 2017 року до 17 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 236-250, т. 2, а.с. 1-12).
Як вбачається з матеріалів справи строк фактичного відсторонення позивача від роботи, з врахуванням кількості робочих днів, визначеної в листах Мінсоцполітики від 09.09.2014, 20.07.2015, 05.08.2016 (т. 3, а.с. 39-45) складає: за 2015 рік – 70 днів, за 2016 рік – 251 день, за 2017 рік – 110 днів, а всього 431 день.
Відповідно до довідки Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 0737/01-20 від 31.03.2021 ОСОБА_1 за липень 2015 року нараховано заробітну плату в розмірі 9434,48 грн, а за серпень 2015 – 7013,44 грн (т. 3, а.с. 130).
Отже, виходячи з вказаних даних, середньоденний заробіток позивача за липень-серпень 2015 складав 609,18 грн ((9434,48 грн+7013,44 грн): 27). Тому розмір втраченого позивачем заробітку складає: 609,18 грн * 431 робочий день дорівнює 262 557, 53 грн.
Таким чином, з врахуванням вище наведених обставин справи, роз`яснень КЦС ВС в постанові від 16.11.2022 за результатами перегляду судових рішень в цій справі, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Держави Україна в особі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року – змінити в частині позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.
Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробіток, не одержаний ним за час відсторонення від роботи у розмірі 262 557,53 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 24 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                А.І. Дришлюк