Номер провадження: 22-ц/813/6818/23 
Справа № 521/12479/23
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Маркарової С.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред`явлення позову, -
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, до подання позовної заяви, в якій просила забезпечити позов шляхом:
- заборони приватному нотаріусу ОМНО Сімаченко С.Л. видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті  ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішенням у справі за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним;
- накладення арешту на все спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- заборони органам реєстрації вчиняти реєстраційні дії щодо спадкового майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своєї заяви зазначила, що існують підстави, які підтверджують необхідність забезпечення позову судом, зокрема, можливі негативні наслідки для ефективного захисту прав ОСОБА_3 , за захистом яких вона має намір звернутися до суду у разі невжиття судом заходів забезпечення позову.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року заява ОСОБА_3 задоволена частково.
Заборонено приватному нотаріусу ОМНО Сімаченко С.Л. видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спадкового майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті заяви відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не в повній мірі з`ясовані існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а підтвердження вимог  ОСОБА_3 доводами, а не доказами не може розглядатися як існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання в майбутньому рішення суду.
Вважає, що позивачем не доведено можливість уникнення (у разі подання позову) виконання рішення суду відповідачем у справі про оспорювання заповіту.
Також зазначила, що заходи забезпечення позову порушують права дитини.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 08 листопада 2023 року ОСОБА_3 , представник приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юрасова Д.С. не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 78, 79-81).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача,адвоката Швець В.Ф., представника  ОСОБА_1 , кизиперевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву  ОСОБА_3  про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості доводів заяви.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у травні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, до подання позовної заяви, в якій просила забезпечити позов шляхом:
- заборони приватному нотаріусу ОМНО Сімаченко С.Л. видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті  ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішенням у справі за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним;
- накладення арешту на все спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- заборони органам реєстрації вчиняти реєстраційні дії щодо спадкового майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом заборони вчиняти певні дії.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_3 зазначила, що існують підстави, які підтверджують необхідність забезпечення позову судом, зокрема, можливі негативні наслідки для ефективного захисту її прав.
В заяві про забезпечення позову, ОСОБА_3 вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її двоюрідний брат – ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її тітка – ОСОБА_5 , яка доводилась померлому ОСОБА_4 матір`ю.
У передбачений законом час, ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , але нотаріусом їй було повідомлено, що 31 березня 2023 року відповідач ОСОБА_1 , яка діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , згідно якого малолітня ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею після померлого ОСОБА_4 та їй було рекомендовано звернутися до суду.
На підтвердження поданої заяви, ОСОБА_3 надала до суду наступні докази:
- копію відповіді приватного нотаріусу ОМНО Сімаченко С.Л. заявнику від 3.04.2023 року № 60/02-14 щодо наявності заповіту;
- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ;
- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ;
- копію свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер 2-480, спадкова справа №567с/2012;
- копію листа з інформацією із державного реєстру речових права від 7.09.2022 року.
Враховуючи ту обставину, що із заяви про забезпечення позову вбачається, що існують підстави, які підтверджують необхідність забезпечення позову судом, зокрема, можливі негативні наслідки для ефективного захисту прав ОСОБА_3 , за захистом яких вона має намір звернутися до суду у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, а також надані докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що доводи заявника про забезпечення позову до пред`явлення позову є обґрунтованими та відповідають вимогам процесуального закону.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що судом не в повній мірі з`ясовані існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а підтвердження вимог  ОСОБА_3  доводами, а не доказами не може розглядатися як існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання в майбутньому рішення суду,колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції надана оцінка доказів, як належних та допустимих, на стадії забезпечення позову.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 13 листопада 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова