ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/15303/23	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф. 

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  про визнання рішення, дій чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
У червні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати рішення № 20913-18746/М-02/8-1500/22 від 27.12.2022 р., дії чи бездіяльність відповідача в частині невиплати недоотриманої пенсії позивача за період з 01.05.2015 р. по 10.12.2021 р. – протиправними та дискримінаційними;
- зобов`язати відповідача -  Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області  вчинити певні дії – поновити виплату пенсії та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 01.05.2015 р. по 10.12.2021 р. з одночасним перерахунком на момент виплати та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в судовому порядку пенсійний орган зобов`язано поновити позивачці виплату пенсії. Проте, виконуючи рішення суду позивачці поновлено пенсію з 10.12.2021 року, а за період з 01.05.2015 року по 10.12.2021 рік виплату пенсії не поновлено. Позовні вимоги просить задовольнити. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року  позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 10.12.2021 року, а не з дати припинення виплати пенсії – 30.09.2015 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з дати припинення її виплати    - 30.09.2015 року, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії, з урахуванням вже виплачених сум. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог; постановити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що при прийнятті оскаржуваного рішення суду від 02.08.2023 судом першої інстанції було проігноровано той факт, що виїжджаючи за межі України на постійне місце проживання до іншої країни та звертаючись до відповідного органу Пенсійного фонду з заявою про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до країни Ізраїль ОСОБА_1 була ознайомлена зі своїми правами та про припинення виплати пенсії після одноразово її отримання за шість місяців наперед. У 2015 році заяв від позивача щодо незгоди з діючими на той час нормами пенсійного законодавства на адресу Головного управління не надходило, тобто з моменту припинення виплати пенсії, на думку апелянта, особа мала змогу потурбуватися про своє ніби-то порушене право на поновлення виплати пенсії. У зв`язку з тим, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення з заявою встановленого зразка про поновлення виплати пенсії відповідно до вимог статті 44 Закону №1058, Порядку 22-1 та необхідним пакетом документів, що визначає право на поновлення пенсії, Головне управління не має підстав для поновлення пенсії останній з більш раннього періоду. Апелянт вказує, що що для вирішення спірного питання, яке виникло між позивачем та відповідачем по справі обов`язково потребує встановленню факт громадянства позивача та факт її проживання на території відповідного органу Пенсійного фонду, який здійснює безпосередню виплату пенсії.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в Пенсійний фонд тільки ним особисто, не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а й взагалі унеможливлює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії та суперечать цілям і задачам, викладеним у спеціальному Законі №1058-ХІІ. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками. Представник позивача вказує, що апеляційна скарга відповідача жодним чином не спростовує доводів позовної заяви та рішення суду, а лише вказує на його обгрунтованість, на підставі чого, просить відхилити апеляційну скаргу відповідача.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 .
Відповідно до протоколу № 14459 від 09.11.2005 року ОСОБА_1 з 14.10.2005 року призначено пенсію по інвалідності.
З матеріалів архівної пенсійної справи вбачається, що з 30.09.2015 року позивачці припинено виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.
27.01.2022 року позивачка через свого представника звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила поновити їй виплату пенсії. 
Листом від 02.02.2022 року № 1500-0305-8/14914 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області залишено без розгляду документи ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії. 
У вказаному листі відповідачем зазначено, що на теперішній час між Україною та Державою Ізраїль угоди про виплату пенсій не укладено і питання виплати пенсій особам, які перебувають на постійному проживанні у країнах, з якими не укладено угод про пенсійне забезпечення, законодавчо не врегульовано.
Також, відповідач зазначив, що поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надісланими поштою, не допускається.
На підставі викладеного, відповідачем вказано про те, що ним залишаються без розгляду документи ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії із роз`ясненням про те, що за місцем проживання (реєстрації) ОСОБА_1 особисто може звернутися із заявою про поновлення виплати пенсії та необхідними документами, зокрема, з пред`явленням паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо поновлення виплати пенсії, позивачка звернулась до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 року у справі № 420/5059/22, яке набрало законної сили 08.09.2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо розгляду заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , яка надійшла до Головного управління ПФУ в Одеській області 27.01.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву про поновлення пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково вимоги суд зазначив, що відповідач не прийняв жодного рішення за заявою позивача, ані про поновлення виплати пенсії, ані про відмову у поновленні виплати пенсії, та згідно листа ГУ ПФУ в Одеській області від 02.02.2022 року № 1500-0305-8/14914, документи ОСОБА_1 щодо поновлення пенсії залишено без розгляду.
На виконання вказаного рішення пенсійним органом поновлено ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.12.2021 року. 
Про поновлення виплати пенсії з 10.12.2021 року позивачку повідомлено листом від 27.12.2022 року. 
Позивачка вважає протиправним поновлення виплати їй пенсії з 10.12.2021 року, а не з дати припинення її виплати.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій ГУПФУ в Одеській області  щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 10.12.2021 року, а не з дати припинення виплати пенсії – 30.09.2015 року та вважав, що належним способом захисту порушених прав позивачки є  зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з дати припинення її виплати    - 30.09.2015 року, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.
Щодо виплати пенсії з 01.05.2015 року, одночасного перерахунку та нарахування компенсації втрати частини доходів, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату пенсії припинено з 30.09.2015 року, що підтверджується матеріалами справи та встановлено судовим рішенням у справі №420/5059/22, а одночасний перерахунок та компенсація не є предметом спору, оскільки права позивачки у цій частині ще не порушено через поновлення пенсії з більш пізнішої дати.  Тільки після поновлення виплати пенсії і нарахування відповідних сум на виконання цього рішення суду може виникнути спір щодо правильності та відповідності нарахованих сум Закону № 1058-IV.
Окрім того, суд зазначив, що у цьому спорі рішення відповідачем не приймалось, а те, що позивач вважає рішенням та просить скасувати є інформаційним листом, тому вимога про скасування рішення задоволенню також не підлягає. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині та в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За приписами положень   статті 24 Конституції України   громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Відповідно до частини другої   статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"   реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених   Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як   Конституція   Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
Ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення»   встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку; мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом; соціальні послуги - послуги, що надаються особам за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.
Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами встановленими в ст. 7 Закону №1058-IV: - законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування,    рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, солідарності та субсидування в солідарній системі; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.2 ст. 45 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
Згідно з ч.5 ст. 45 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до ст. 49 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
{Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду   № 25-рп/2009   від 07.10.2009}
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому   частиною третьою   статті 35   та   статтею 46   цього Закону.
У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.
Тобто, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та призначеної пенсії незалежно від місця її проживання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішенням суду у справі №420/5059/22 встановлено право позивачки на поновлення виплати їй пенсії, тому на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України цей факт не підлягає доказуванню і суд відповідно його не досліджує.
Разом із тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку із поновленням виплати пенсії позивачці не з дати припинення її виплати - 30.09.2015 року, а з 10.12.2021 року.
Враховуючи підставу виникнення спору, він є новим, і не спрямований на виконання рішення суду від 21.06.2022 року №420/5059/22, оскільки рішенням у справі №420/5059/22 встановлено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви про поновлення виплати пенсії та зобов`язано розглянути таку заяву без встановлення самого механізму поновлення виплати. 
Наведене вище також підтверджується ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року по справі №420/5059/22, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року, якою у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, встановлення судового контролю та зобов`язання вчинити певні дії (згідно ст. 382, 383, 249 КАС України) - відмовлено.
Тому колегія суддів відхиляє доводи пенсійного органу щодо спрямованості позову у цій справі на виконання рішення суду у справі №420/5059/22.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, виплату пенсії позивачці поновлено з 10.12.2021 року, проте її виплату було припинено з 30.09.2015 р.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є частково обгрунтованими та підлягають задоволенню шляхом  визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 10.12.2021 року, а не з дати припинення виплати пенсії – 30.09.2015 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з дати припинення її виплати    - 30.09.2015 року, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та враховує у даній справі правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, згідно якої, зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії громадянам України, які проживають за її межами, відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5   статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко

          Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик