ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 500/776/23                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 листопада 2023 року                                                                  м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                               Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                        Кузьменка В.В.,
 Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови,

  У С Т А Н О В И В :

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, у якій позивач просив суд визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року № 43 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168" в частині спірних положень.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 передано адміністративну справу № 500/776/23 на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 р. позовну заяву    повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в письмовому провадженні на 01.11.2023.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до норм ч. 2 ст. 312 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що після направлення справи до суду за підсудністю, ухвалою Київського Окружного адміністративного суду від 16.05.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом подання до суду нової редакції позовної заяви (у двох примірниках), з чітким викладенням змісту позовних вимог. 22 травня 2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви шляхом надсилання уточненої позовної заяви. Водночас, в порушення вищезазначених вимог, позивачем не надано примірника позовної заяви відповідно до кількості учасників, як і не надано доказів надсилання позовної заяви. Відтак, позивачем проігноровано вказівку суду щодо подання до суду нової редакції позовної заяви (у двох примірниках).
          Апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав врахувати те, що позовну заяву та заяву про усунення недоліків позовної заяви, було направлено через підсистему «Електронний суд», з огляду на що, в позивача відсутній обов`язок надавати докази направлення примірників позовної заяви відповідно до кількості учасників справи та надавати їх роздруковані примірники, проте, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, не врахував приписів КАС України та вдався до застосування надмірного формалізму. 
          Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
          Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
          Згідно змісту ч. 1  ст. 171 КАС України,  суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст.  160,  161,  172  цього  Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
          Відповідно до норм ч. 2  ст. 171 КАС України,  суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
          Вимоги до позовної заяви та доданих до неї документів визначені у ст. ст.  160  і  161 КАС України.
          Так, згідно ч. 1  ст. 161 КАС України,  до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті.
          Водночас, згідно ч. 7 і 8  ст. 44 КАС України,  документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
          Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
          У силу положень ч. 9 зазначеної статті  КАС України,  у випадку подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
          Однак, спеціальною статтею щодо порядку подачі позовної заяви, зокрема, в частині визначення документів, що додаються до неї є  ст. 161 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
          Згідно ч. 2  ст. 161 КАС України,  суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.
          У разі подання до суду документів в електронній формі суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
          З наведеного слідує, що у разі подання до суду документів в електронній формі, обов`язок  надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів виникає тільки у суб`єкта владних повноважень, що передбачено вказаними вище положеннями  КАС України, з огляду на що, вимоги суду першої інстанції щодо надання позивачем доказу надсилання листом з описом вкладення відповідачу позовної заяви/примірників позовної заяви (роздрукованих) є помилковими.
          У даному випадку, позовну заяву подано фізичною особою через підсистему «Електронний суд», а тому, відсутні підстави вважати, що у суду існує необхідність в отриманні копій позовної заяви, яка сформована і подана у вигляді електронного документу, адже, у протилежному випадку, це нівелює сенс використання модулю «Електронний суд», перевага якого полягає якраз у можливості не мати необхідності виготовлення багатьох копій документів на папері та стимулює переведення судочинства у без паперову форму.
          Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №    35787/03, п. 29).
          При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
          У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
          Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
          Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
          Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються у якості належних.
          Колегія суддів вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та не врахував приписів КАС України, що регулюють спірні правовідносини.
          Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
          У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
          Тому, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
          Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328-331 КАС України, суд,

                                             П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 р. - скасувати.

Справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                     О.М. Ганечко 

        Судді                                                                                                             В.В. Кузьменко

                                                                                                    Я.М. Василенко