ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року	Львів	Справа № 380/7784/22 пров. № А/857/12885/23	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Довгополова О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року про повернення заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про   визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій,

             суддя (судді) в суді першої інстанції – Брильовський Р.М., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо відмови здійснити йому перерахунок та виплату пенсії з 01 грудня 2019 року відповідно до оновленої довідки виготовленої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» № 1878 від 01 липня 2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, із урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати здійснити йому з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до оновленої довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» № 1878 від 01 липня 2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, з урахуванням проведених виплат та індексації.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення від 01.07.2021 №1878, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 01.07.2021 №1878, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
08 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про здійснення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року № 380/7784/22.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про здійснення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 № 380/7784/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд  першої інстанції виходив з того, що   в порушення вимог частини першої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України)  ОСОБА_1 не надав суду доказів надіслання відповідачу заяви про здійснення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року № 380/7784/22. Таким чином, оскільки заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог частини першої статті 167 КАС України, такі недоліки не дають можливості розглянути вказану заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність повернення такої без розгляду.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити  справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення заяви без розгляду. Зокрема, зазначає, що надіслав до суду для відповідачів по справі копії заяви, щоб суд, приймаючи рішення про прийняття справи до розгляду, надіслав відповідачам по справі. 
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції прийшов до висновку про повернення без розгляду заяви про здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, оскільки вказана заява подана без додержання вимог частини першої статті 167 КАС України, а такі недоліки не дають можливості її розглянути.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини 2  статті 14  КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Стаття 129-1 Конституції України  передбачає, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі  статтею 370 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до  статті 166 КАС України  при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Частиною першої  статті 167 КАС України  визначені  вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.
Відповідно до частини 1  статті 382 КАС  України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів зауважує, що стаття 382 КАС України не містить спеціальних вимог до заяви про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, у зв`язку з чим слід застосовувати за аналогією положення статті 167 КАС України.
Абзацом 3 частини 1 статті 167 КАС України визначено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Відповідно до частини 2  статті 167 КАС України  якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Як слідує з матеріалів справи, повертаючи без розгляду заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів надіслання цієї заяви (скарги) іншим учасникам справи, що не дає можливості її розглянути.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 167 КАС України передбачає повернення заяви без розгляду тільки за умови наявності недоліків, які не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою.
Разом з тим, судом першої інстанції не наведено мотивів того, що відсутність доказів надіслання відповідачу заяви про здійснення судового контролю за виконанням  судового рішення унеможливлює розгляд вказаної заяви.
Верховний Суд неодноразово вказував, що застосовуючи процесуальні норми суди мають керуватися принципом розумності, відповідно до якого застосування цих норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на доступ до суду.
Вищевказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 580/5209/22.
Також Верховний Суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 звернув увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що до заяви про здійснення судового контролю за виконанням рішення суду  позивачем додано дві копії цієї заяви для відповідачів.
Проаналізувавши наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про повернення без розгляду заяви про здійснення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відповідно пункту 4  статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що регулюють прийняття до розгляду заяви, яка подана в порядку  статті 382 КАС України, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою заяву позивача, яка подана в порядку  статті 382 КАС України, разом із справою направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, ст. 315, ст. 317, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року про повернення заяви без розгляду у справі № 380/7784/22 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. Я. Качмар 	
Повне судове рішення  складено 08 листопада 2023 року.