ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2023 року	Львів	Справа № 300/4769/23 пров. № А/857/17549/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року (судді Кафарського В.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ повний текст рішення складено 05.09.2023) у справі №300/4769/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.07.2023 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.02.2023 та від 25.04.2023 №092850018162 про відмову позивачу у призначення пенсії, зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію за віком з 08.11.2022 із урахуванням до страхового стажу періодів з 23.04.1988 по 03.11.1989, з 04.11.1992 по 28.02.1993, з 01.01.2004 по 31.12.2004.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року задоволено позов частково. Визнано протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.02.2023 та від 25.04.2023 №092850018162 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004 та періоди здійснення адвокатської діяльності з 23.04.1988 по 03.11.1989, з 01.02.1992 по 28.02.1992, з 01.11.1992 по 28.02.1993. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 01.02.2023 та 18.04.2023 із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що згідно рішення від 25.04.2023 №092850018162 до страхового стажу ОСОБА_2 правомірно не було зараховано період членства в колегії адвокатів, оскільки позивачем не подано підтверджуючих первинних документів. З приводу зарахування до страхового стажу періодів з 23.04.1988 по 03.11.1989, з 04.11.1992 по 28.02.1993, зазначає, що трудова книжка позивача не містить записів про звільнення з членів Івано-Франківської обласної колегії адвокатів. При цьому, хронологічні межі спірного періоду визначені із урахуванням зарахованих періодів догляду за дітьми до досягнення ними трьохрічного віку. Водночас, надана ОСОБА_1 довідка про заробітну плату від 08.03.2023 №77 не може бути взята до уваги для підтвердження спірного періоду стажу, оскільки не передбачена пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Окрім того, до страхового стажу позивача також не було зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 07.11.2022 досягла пенсійного віку, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Калуським МВ УМВС в Івано-Франківській області 19.11.1997 (а.с. 10).
Вважаючи, що вона має необхідний для призначення пенсії страховий стажу, 01.02.2023 позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із відповідною заявою (а.с. 53-54).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.02.2023 №092850018162 у призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено. Так, згідно із вказаним рішенням, страховий стаж позивача склав 22 рік 1 місяць 6 днів, а до страхового стажу не було зараховано період з 01.09.1981 по 25.06.1987 згідно із дипломом від 27.06.1987 ПВ №718825, оскільки навчання перетинається з роботою, період членства в колегії адвокатів з 15.12.1987 згідно із записом трудової книжки від 30.10.1979 НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків (а.с. 82).
Крім того, у рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.02.2023 №092850018162 ОСОБА_1 додатково роз`яснено, що для зарахування до страхового стажу періоду з 01.09.1981 по 25.06.1987 необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу про тривалість навчання за денною формою та про реорганізацію, періоду адвокатської діяльності з 15.12.1987 необхідно надати інформацію про сплату страхових внесків (а.с. 82).
18.04.2023 позивач повторно звернулась за призначенням пенсії із відповідною заявою через електронний портал пенсійних послуг ПФУ (а.с. 83).
На виконання вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладених у рішенні від 08.02.2023 №092850018162, позивачем надано архівну довідку від 08.03.2023 №129-А, видану Львівським національним університетом імені Івана Франка (а.с. 86), свідоцтво про державну реєстрацію підприємницької діяльності без створення юридичної особи від 30.08.1993 №636 (а.с. 88), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №361023 (а.с. 90-91), свідоцтва про сплату єдиного податку від 04.01.2002 серії №557221, від 02.01.2003 серії А№396934, від 01.01.2004 серії Б №437761, від 01.01.2011 серії И №173577 (а.с. 92-96), довідку про заробітну плату від 08.03.2023 №77, виданою Івано-Франківською обласною колегією адвокатів (а.с. 100).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.04.2023 №092850018162 ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні пенсії. Так, із змісту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж позивача складає 27 років 5 місяців 28 днів, водночас за доданими документами до страхового стажу не зараховано період здійснення адвокатської діяльності, відповідно до довідки від 08.03.2023 №77, оскільки довідка не підтверджена первинними документами. Для зарахування до страхового стажу періоду адвокатської діяльності, згідно із довідкою від 08.03.2023 №77, необхідно надати первинні документи, особові рахунки за період здійснення діяльності або підтвердити факт роботи актом зустрічної перевірки (а.с. 102).
Позивач, вважаючи протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.02.2023 та від 25.04.2023 №092850018162, звернулась до суду із вказаним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закон №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Як вже зазначалось судом, на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, що підтверджується копією її паспорта.
Згідно із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.02.2023 №092850018162, страховий стаж позивача складає 21 рік 1 місяць 6 днів.
Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.04.2023 №092850018162, відповідача визнається страховий стаж ОСОБА_1 в обсязі 27 років 5 місяців 28 днів.
При цьому, спірними в обох рішеннях є період здійснення позивачем адвокатської діяльності з 15.12.1987 та період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004.
Судом також досліджено розрахунок стажу ОСОБА_1 та з`ясовано, що відповідачами до страхового стажу позивача враховано періоди догляду за дитиною до трьох років з 05.07.1986 по 26.01.1987, з 17.03.21987 по 29.03.1987, з 12.12.1987 по 22.04.1987 та з 04.11.1989 по 03.11.1992 (а.с. 29).
Водночас, довідка про заробітну плату від 08.03.2023 №77, видана Івано-Франківською обласною колегією адвокатів, містить інформацію про сплату страхових внесків по 28.02.1993 (а.с. 100).
Таким чином, із урахуванням з`ясованих обставин справи предметом даного спору є періоди з 23.04.1988 по 03.11.1989, з 04.11.1992 по 28.02.1993, з 01.01.2004 по 31.12.2004.
Щодо періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004 та відповідних доводів апелянта, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Стаття 1 Закону №1058 передбачає, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, для зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004 ОСОБА_1 надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №361023 та свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.01.2004 серії Б №437761.
Так, згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №361023, відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 01.09.2000 (а.с. 90).
Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі – Постанова №637), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
При цьому, у матеріалах справи міститься свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.01.2004 серії Б №437761, видане суб`єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 Калуською ОДПІ. Термін дії свідоцтва 2004 рік (а.с. 95).
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідачів на відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків за період з 01.01.2004 по 31.12.2004, з огляду на виконання позивачем вимог пункту 4 Постанови №637 у частині надання уточнюючих документів.
Крім того, суд також зазначає, що 03.07.1998 за №727/98 Президентом України прийнято Указ «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства» (далі – Указ №727/8).
Відповідно до пункту 2 Указу №727/8 (чинного на час сплати позивачем єдиного податку у період з 01.01.2004 по 31.12.2004), суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: - до місцевого бюджету – 43 відсотки; - до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; - на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Згідно пункту 6 Указу №727/8, суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Дію Указу №727/8 припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 №4014-VІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності», який набрав чинності з 01.01.2012.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.
Крім того, до Порядку №22-1 законодавцем також внесено зміни та встановлено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Таким чином, законодавчо визначеною умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2017 на спрощеній системі оподаткування є сам лише факт сплати фізичною особою-підприємцем страхових внесків, незалежно від їх розміру.
Як вже вказувалось судом, ОСОБА_1 підтвердила сплату страхових внесків у період з 01.01.2004 по 31.12.2004 свідоцтвом про сплату єдиного податку від 01.01.2004 серії НОМЕР_3 .
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004, у який позивачем сплачені страхові внески підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків.
Щодо періодів здійснення адвокатської діяльності з 23.04.1988 по 03.11.1989, з 04.11.1992 по 28.02.1993, та відповідних доводів апелянта, колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 56 Закону № 1788 встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм  власності  та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й  тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Статтею 66 Закону № 1788 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Сторонами не заперечується, а матеріалами справи підтверджується, що разом із заявами про призначення пенсії ОСОБА_1 надавала трудову книжку серії НОМЕР_4 (а.с. 69-74).
Згідно із записом №10 у вказані трудовій книжці, позивач з 15.12.1987 зарахована у члени Івано-Франківської обласної колегії адвокатів. Вказаний запис містить підпис голови колегії та засвідчений печаткою колегії (а.с. 73).
Окрім того, на виконання вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладених у рішенні від 08.02.2023 №092850018162, позивачем при повторному зверненні за призначенням пенсії надано довідку про заробітну плату від 08.03.2023 №77, виданою Івано-Франківською обласною колегією адвокатів (а.с. 100).
Відповідно до довідки про заробітну плату від 08.03.2023 №77, виданої Івано-Франківською обласною колегією адвокатів, ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата з грудня 1987 року по лютий 1991 року, у квітня 1991 року, з червня 1991 року по грудень 1991 року, у лютому 1992 року, з листопада по грудень 1992 року, з січня по лютий 1993 року (а.с. 100).
Згідно із пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи, що довідка про заробітну плату містить відомості про періоди роботи у колегії адвокатів, така довідка, у розумінні пункту 3 Порядку №637, є іншим документом, що містить відомості про періоди роботи, а отже мала бути прийнята відповідачами для підтвердження спірного періоду стажу. 
Доводи апелянта про не підтвердження даних довідки первинними документами є необґрунтованими, оскільки у примітках до вказаної довідки зазначено, що на всі виплати нараховано стразові внески (єдиний внесок), та вказано підставу видачі довідки – первинні документи- особові рахунки за 1987-1993 рр., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №1058, виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: - отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; - проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; - вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; - порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, відповідачі мали право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти ОСОБА_1 у належному зарахуванні стажу.
Водночас, суд вказує, що до страхового стажу ОСОБА_1 мають бути зараховані періоди здійснення адвокатської діяльності з 23.04.1988 по 03.11.1989, з 01.02.1992 по 28.02.1992, з 01.11.1992 по 28.02.1993, оскільки відомостей про сплату страхових внесків в інші періоди довідка про заробітну плату від 08.03.2023 №77, видана Івано-Франківською обласною колегією адвокатів, не містить.
Таким чином, на момент звернення позивача до пенсійних органів нею було дотримано усіх вимог, яких вимагає закон, для призначення їй пенсії, а отже за таких умов рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.02.2023 та від 25.04.2023 №092850018162 про відмову позивачу у призначення пенсії є протиправними та скасовані судом правомірно.
Відповідно до статті 44 Закону №1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно із частиною 5 статті 45 Закону №1058, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.
Колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004 та періоди здійснення адвокатської діяльності з 23.04.1988 по 03.11.1989, з 01.02.1992 по 28.02.1992, з 01.11.1992 по 28.02.1993 та з урахуванням статті 308 КАС України, оскільки позивач не оскаржує в частини відмови повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 01.02.2023 та 18.04.2023 із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як встановлено судом із рішення від 08.02.2023 №092850018162 позивач звернулась за призначенням пенсії 01.02.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, у якому також надано повідомлення про необхідність подання додаткових документів, необхідних для зарахування спірних періодів стажу.
Оскільки позивач подала додаткові документи згідно із пунктом 1.9 Розділу І Порядку №22-1 не пізніше трьох місяців із дня звернення за призначенням, її порушене право на призначення пенсії має бути відновлене з 08.11.2022, тобто з дня наступного за днем набуття пенсійного віку.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та матеріали справи, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
В Рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі №300/4769/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 21.12.2023