ПОСТАНОВА                                                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 листопада 2023 року
 
м. Київ
 
справа № 937/8424/20

провадження № 61-1031св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Крата В. І., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Ігнатова Євгена Євгеновича на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Полякова О. З., Онищенка Е. А.
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно.

 
Позов мотивований тим, що в лютому 2016 року позивачка познайомилася 
з відповідачем, з яким виникла взаємна симпатія.
 
05 лютого 2018 року вони вирішили проживати як чоловік та жінка, тобто розпочали фактичні сімейні стосунки. Вона запропонувала відповідачу переселитися до впорядкованого житлового будинку, який належав її матері, на що він погодився. Вони почали проживати разом однією сім`єю на 
АДРЕСА_1 . 
 
Зазначала, що за час спільного проживання вони як чоловік та жінка приймали рішення щодо володіння, користування і розпорядження спільно нажитим майном, спільно дбали про своє майно та матеріальне забезпечення, повністю об`єднували кошти один одного та приймали рішення про їх витрату. Таким чином, з лютого 2018 року вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але без реєстрації шлюбу. 
 
За ініціативою відповідача сторони при свідках здійснили релігійний обряд шлюбу. Крім цього, за час проживання сім`єю як чоловік і жінка, вони двічі чекали на дитину, але ставалися викидні. Всі свята проводили в колі рідних 
і друзів. Відповідач спілкувався з її батьками та родичами, вона приїздила до його батьків і родичів, які проживають в с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області. Таким чином, між нею та відповідачем склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. 
 
09 грудня 2019 року сторони за спільні кошти придбали транспортний засіб - автомобіль марки «VOLVO V50 Classic», 2005 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . 
 
Вказувала, що на придбання цього автомобіля в період проживання однією сім`єю з відповідачем вона вимушена була взяти кредит. Для придбання автомобіля 13 грудня 2019 року між Кредитною спілкою «Капітал» і нею було укладено договір споживчого кредиту № 996 на суму 47 803,28 грн. Вона сплатила кредит повністю 20 липня 2020 року.
 
На початку літа 2020 року стосунки з відповідачем погіршилися. Починаючи 
з кінця серпня 2020 року вони припинили спільне проживання як одна сім`я, відповідач знайшов іншу жінку, до якої, можливо, переїхав проживати. 
 
Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім?єю без реєстрації шлюбу 
в період часу з 05 лютого 2018 року до 20 серпня 2020 року; визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на майно, придбане за час спільного проживання однією сім`єю, - автомобіль марки «VOLVO V50 Classic», 2005 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер 
НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на 1/2 частини автомобіля марки «VOLVO V50 Classic», 2005 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов 
№ НОМЕР_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 
19 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду мотивоване тим, що релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав і обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Надані позивачем фотознімки, свідоцтво про вчинення релігійного таїнства шлюбу свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких стосунків між чоловіком та жінкою, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами. Договір про споживчий кредит, договір купівлі-продажу дивану та товарний чек на його придбання, паспорт банківського продукту «Розстрочка», видаткова накладна на придбання телевізора та квитанції про сплату не підтверджують того факту, що відповідач брав участь 
у придбанні вказаних речей. Встановлені обставини у справі свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких, романтичних стосунків, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.
 
За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 
74 СК України, вважати майно (спірний автомобіль) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам як жінці та чоловіку, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, оскільки такі вимоги є похідними.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 
19 липня 2021 року скасовано та прийнято постанову про задоволення позовних вимог.
 
Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 05 лютого 
2018 року до 20 серпня 2020 року .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіля марки «VOLVO V50 Classic», 2005 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .
 
Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із доведеності позивачкою факту спільного проживання сторін однією сім?єю без реєстрації шлюбу у заявлений період. На підтвердження факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу позивачка надала: довідку голови квартального комітету ОСОБА_4 від 09 листопада 2020 року, договір про споживчий кредит, договір купівлі-продажу дивану та товарного чека на його придбання, паспорт банківського продукту «Розстрочка», видаткову накладну на придбання телевізора та квитанцію про сплату, свідоцтво № 117 про здійснення таїнства шлюбу.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
12 січня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ігнатов Є. Є. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року та залишити в силі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 
19 липня 2021 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не в повному обсязі дослідив обставини справи, дав неналежну оцінку доказам, наявним 
в матеріалах справи. Позивака не надала жодних доказів того, що відповідач брав участь у спільних витратах. Суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, зроблених у постановах від 12 грудня 2019 року 
у справі № 490/4949/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц.
 
Аргументи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя направлено копії матеріалів касаційного провадження № 61-1031ск22 у цивільній справі № 937/8424/20 для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження.
 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 
2023 року, з урахуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2023 року про виправлення описки, відновлено втрачене судове провадження у справі № 937/8424/20 за позовом ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, а саме 
в частині:
 
поданих представником відповідача фотокопій матеріалів цивільної справи, 
а саме: копія позовної заяви (т. 1, а. с. 52-59); копія заяви позивача про забезпечення позову (т. 1, а. с. 60-61); копія заяви позивача про виклик свідків (т. 1, а. с. 62); копія свідоцтва про здійснення таїнства шлюбу 
(т. 1, а. с. 63); копія пам`ятної грамоти про здійснення таїнства шлюбу 
(т. 1, а. с. 64); копія чека магазину «COMFY» (т. 1, а. с. 65); копія видаткової накладної (т. 1, а. с. 66); копія договору купівлі-продажу товарів 
(т. 1, а. с. 67-68); копія товарного чека (т. 1, а. с. 69); копія договору про споживчий кредит (т. 1, а. с. 70-74); копія довідки про доходи (т. 1, а. с. 75); копія трудової книжки (т. 1, а. с. 76-80); копія митної декларації 
(т. 1, а. с. 81-82); копії довідок (т. 1, а. с. 83-84); копія характеристики 
(т. 1, а. с. 85); копії фотографій (т. 1, а. с. 86-88); копії оголошень 
(т. 1, а. с. 89-90); копія паспорта банківського продукту «Розстрочка» 
(т. 1, а. с. 91-92); копія виписки з історії хвороби (т. 1, а. с. 93); копія направлення на патологогістологічне дослідження (т. 1, а. с. 94); копія виписки з історії хвороби (т. 1, а. с. 95); копія направлення на патологогістологічне дослідження (т. 1, а. с. 96); копія висновку про вартість майна (т. 1, а. с. 97); копія позовної заяви (уточненої) (т. 1, а. с. 98-105); ухвала від 22 грудня 2020 року про відкриття провадження у справі (т. 1, а. с. 106); ухвала від 22 грудня 2020 року про забезпечення позову (т. 1, а. с. 107-108); копія відзиву на позовну заяву (т. 1, а. с. 109-113); копія заяви про виклик свідків (т. 1, а. с. 114); копія ордера (т. 1, а. с. 115); копія договору про надання правничої допомоги (т. 1, а. с. 116-117); копія паспорта ОСОБА_2 
(т. 1, а. с. 118-121); копія картки платника податків (т. 1, а. с. 123); копія паспорта ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 124-127); копія документа, складеного іноземною мовою (т. 1, а. с. 128-130); копія довідки про доходи (т. 1, а. с. 131); копія характеристики (т. 1, а. с. 132); копія документа, складеного іноземною мовою (т. 1, а. с. 133-140); копії світлин автомобіля (т. 1, а. с. 141-145); копія документа, складеного іноземною мовою (т. 1, а. с. 146-149); копія квитанції 
(т. 1, а. с. 150); копії платіжних доручень (т. 1, а. с. 151-157а); копія звіту про незалежну оцінку майна (т. 1, а. с. 158-179); копія заперечення на відповідь на відзив (т. 1, а. с. 180-181); копія апеляційної скарги (т. 1, а. с. 191-194); ухвала про залишення апеляційної скарги без руху (т. 1 а. с. 234-237); ухвала про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення (т. 1, а. с. 238-239); ухвала про призначення справи до розгляду (т. 1, а. с. 240-241); ухвала про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 1, а. с. 242-243); ухвала про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 
(т. 1, а. с. 244-246); ухвала про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 1, а. с. 247-248); копія відзиву на апеляційну скаргу 
(т. 1, а. с. 199-203); копія заяви (т. 1, а. с. 204, 206); копія ордера (т. 1, а. с. 205); копія касаційної скарги (т. 1, а. с. 213-219); копія ордера (т. 1, а. с. 220); копія квитанції (т. 1, а. с. 221); ухвала про залишення позову без руху (т. 1, а. с. 222); ухвала про закриття підготовчого провадження (т. 1, а. с. 227-228);
 
рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 
19 липня 2021 року;
 
постанови Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року.
 
У жовтні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенняз таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 познайомилися у лютому 2016 року, що сторонами не заперечувалось.
 
06 жовтня 2019 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 здійснили в храмі святого праведного Іоанна Кронштадського у м. Мелітополі таїнство вінчання.
 
04 грудня 2019 року ОСОБА_2 придбав автомобіль марки «VOLVO V50 Classic», 2005 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер 
НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .
 
Згідно з довідкою голови квартального комітету Ковальчук І. І. від 
09 листопада 2020 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: донька - ОСОБА_5 , 2007 року народження.
 
Згідно з характеристикою з місця проживання від 09 листопада 2020 року, ОСОБА_1 у період з лютого 2018 року до серпня 2020 року перебувала в цивільному шлюбі з ОСОБА_2 .
 
Відповідно до довідки голови вуличного комітету № 16 ОСОБА_4 від 
09 листопада 2020 року ОСОБА_1 з лютого 2018 року до серпня 
2020 року на АДРЕСА_1 проживала з чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_5 .
 
Позивачка надала договір про споживчий кредит, договір купівлі-продажу дивану та товарний чек на його придбання, паспорт банківського продукту «Розстрочка», видаткову накладну на придбання телевізора та квитанцію про сплату.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.
 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
 
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України).
 
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).
 
Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають 
у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що 
є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України, 
в редакції, чинній з 16 січня 2007 року).
 
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
 
Тлумачення вказаних норм з урахуванням розумності свідчить, що:
у статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України;
у статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпціюспільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів;
законодавець визначив у статтях 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі,можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті;
як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток жінки та чоловіка, може здійснюватися на підставі: (а) договору жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; (б) рішення суду при наявності спору між жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували 
у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 
№ 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України 
(у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що 
є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України (в редакції, чинній з 16 січня 2007 року) у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 
2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати 
і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року в справі № 753/12786/17 (провадження № 61-7994св22) вказано, що: 
«частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або 
в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, 
а особистою власністю, якщо воно набуто під час спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності таких осіб на майно, яке набуте ними в цей період, тим з них, який її спростовує. З огляду на викладене, оскільки відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про визнання цієї квартири їх спільною сумісною власністю».
 
Подібний висновок зроблено також у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22).
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
 
Надаючи оцінку сукупності доказів, суд апеляційної інстанції установив, що 
 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період з 05 лютого 2018 року до 20 серпня 2020 рокупроживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу, під час вказаного періоду вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснили вінчання;
 
під час спільного проживання 09 грудня 2019 року придбали автомобіль марки «VOLVO V50 Classic», 2005 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .
 
За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 05 лютого 2018 року до 20 серпня 2020 року та визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 . При цьому суд правильно взяв до уваги, що презумпцію спільності права власності належними та допустимими доказами відповідач не спростував.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.
 
З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Ігнатова Євгена Євгеновича залишити без задоволення.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий | В. М. Коротун
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. І. Крат
| М. Ю. Тітов