ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1810/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/1336/23 Категорія: 331060000 	Сакун Д.І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.
секретар Широкова Г.К.

учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ;
заінтересовані особи – Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Звенигородська міська рада Черкаської області;
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Звенигородська міська рада Черкаської області про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в:

       У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся із вказаною заявою до суду в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, стосовно його сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Княжа Звенигородського району Черкаської області. Зобов`язати Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в актовий запис № 36 про народження ОСОБА_1 , складений 03 грудня 1967 року виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області.
       Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що мати заявника - ОСОБА_3 , та батько ОСОБА_2 , проживали однією родиною, як чоловік і дружина, однак без реєстрації шлюбу, починаючи з 1964 року до дня смерті матері, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час проживання однією сім`єю ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_1 . У свідоцтві про народження заявника в графі «батько» значиться лише ім`я - « ОСОБА_4 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Заявник ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_2 , шляхом звернення із відповідною заявою до Шполянської державної нотаріальної контори, окрім нього відсутні будь-які інші спадкоємці, які б також прийняли вказану спадщину. Однак нотаріус перевіривши подані документи встановив, що у заявника відсутні підстави для спадкування майна померлого ОСОБА_2 в зв`язку із відсутністю запису про його батьківство у Свідоцтві про народження та в актовому записі про народження. Так, за відомостями Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України, що відображені у Витязі № 00034760452 виданого 26 січня 2022 року (надалі - Витяг), - відомості про батька, зокрема ім`я « ОСОБА_4 » були внесені до актового запису № 36 від 03 грудня 1967 року про народження заявника за вказівкою матері. Вказує, що батько ОСОБА_2 завжди визнавав заявника своїм сином, оскільки постійно проживав з ним та його матір`ю однією сім`єю, виховував і забезпечував його починаючи із його народження та до досягнення повноліття, і лише по своїй необізнаності - за життя не подав до органів РАЦСу заяву про добровільне визнання свого батьківства.
       Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2023 року у задоволенні заяви   ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Звенигородська міська рада Черкаської про встановлення факту батьківства - відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, стосовно його сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Княжа Звенигородського району Черкаської області. Зобов`язати Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в актовий запис № 36 про народження ОСОБА_1 , складений 03 грудня 1967 року виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
       Вказує, що на підтвердження постійного сумісного проживання та ведення спільного господарства свого потенційного батька ОСОБА_2 з матір`ю заявника ОСОБА_3 починаючи з 1964 року до 08 грудня 2020 року до матеріалів справи були надані довідки 170/01-3-15 та № 171/01-3-15 складені 05.05.2022 року виконавчим комітетом Звенигородської міської ради на основі даних по господарських книг органу місцевого самоврядування.
       Водночас на підтвердження факту визнання ОСОБА_2 батьківства щодо ОСОБА_1 було надано до матеріалів справи копію Заповіту від 07.03.2000 року зареєстрованого за № 16 посвідчений секретарем Княжицької сільської ради, яким ОСОБА_2 визначив ОСОБА_1 своїм спадкоємцем. Вказаний заповіт на думку заявника в сукупності з вищевказаними довідками є достатніми доказами щодо батьківства померлого ОСОБА_2 .
Вказує, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не взяв до уваги зазначені письмові докази вказавши до всього, що батьківство ОСОБА_2 не підтверджено жодним доказом.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду сторонами не надсилався. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст. 360 ЦПК України).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
       Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 . В графі батько вказано « ОСОБА_4 », в графі мати вказано « ОСОБА_3 » (а.с.11).
Згідно відомостей з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України, що відображені у Витязі № 00034760452 виданого 26 січня 2022 року - відомості про батька ОСОБА_1 , зокрема ім`я « ОСОБА_4 » були внесені до актового запису № 36 від 03 грудня 1967 року про його народження за вказівкою матері (а.с.16).
Згідно довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області № 171/01-3-15 від 05.05.2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , проживали разом та вели спільне господарство до дня смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).
Згідно довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області № 172/01-3-15 від 05.05.2022 року ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала у АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 . В даному будинку був зареєстрований співжитель ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.05.2023 року виданого повторно Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області 28 жовтня 2021 року.
02 березня 2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся в Шполянську державну нотаріальну контору із заявою на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак нотаріус перевіривши подані документи встановив, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для спадкування майна померлого ОСОБА_2 в зв`язку із відсутністю запису про його батьківство у Свідоцтві про народження та в актовому записі про народження, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.03.2022 року № 82/02-31 винесеної державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. (а.с.13).
Згідно копії заповіту від 07.03.2000 року засвідченого секретарем Княжицької сільської ради Русаковою Т.В. ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 належну йому земельну ділянку (а.с.21).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, посилається на те, що ОСОБА_2 є його батьком, однак через відсутність в його свідоцтві про народження повних відомостей про батька він позбавлений можливості прийняти та оформити спадщину за законом, що відкрилася після смерті його батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
       Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
       У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
       Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20).
       Відмовляючи по суті розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що, встановлення факту батьківства, зокрема, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , є батьком ОСОБА_1 , є необхідним для вирішення питання про прийняття спадщини.
       Таким чином, враховуючи зміст заявлених вимог, мету звернення до суду заявника ОСОБА_1 , ту обставину, що в даному випадку встановлення юридичного факту пов`язується з метою в подальшому підтвердити своє право на спадкове майно, а отже в даному випадку вбачаться спір про право, то зазначені обставини вказують на необхідність у даній справі звернення до суду саме з позовом про визнання батьківства, де належним відповідачем у спорі про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування.
       Колегія суддів не погоджується з доводами заявника  ОСОБА_1 про те, що оскільки окрім нього до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_2 більше ніхто не звертався і спадщину ніхто не прийняв, а тому у даному випадку спір про право відсутній, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1277 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно – за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
       Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно – за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України).
Якщо спадкоємці не приймають спадщину, то вона охороняється відповідно до статті 1283 ЦК України.
Вищезазначеним обставинам та нормам права суд першої інстанції належної оцінки не надав, не встановив під час розгляду заяви по суті, що в даному випадку вбачається спір про право, оскільки ОСОБА_1 встановлення факту батьківства потрібно для отримання спадкового майна, а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 315 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства підлягає залишенню без розгляду.
Одночасно, колегія суддів апеляційного суду роз`яснює заявнику його право на звернення до суду із позовом в загальному порядку.
       Керуючись статтями 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2023 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді