ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7950/23 Справа № 932/9921/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року                                                                 
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Д.В. на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року  у цивільній справі за 17 травня 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання правової допомоги та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він 22.10.2020 року уклав з відповідачем договір про надання правової допомоги в кримінальному провадженні, його представництво та захист інтересів як потерпілого. За надання такої допомоги адвокат 24.10.2020 року отримав гонорар в розмірі 15000 доларів США. Позивач та його бізнес партнер не контролювали роботу адвоката, який в свою чергу запевняв, що в рамках кримінального провадження проведена експертизи та матеріали вже передані до суду. 14 липня 2021 року позивач та його партнер з`явилися до суду для участі у судовому засіданні, де дізналися, що кримінальне провадження до суду ніколи не надходило. Після чого вони були вимушені звернутися для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до слідчого, з яких дізналися, що в матеріалах відсутні повноваження адвоката як представника потерпілих, жодних експертиз, повідомлень про підозру чи обвинувальних актів там також не має. Тоді позивач письмово звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору про надання правової допомоги та вимогою повернення отриманого ним гонорару. Проте відповідач на лист не відповів. 
Просив розірвати договір про надання правової допомоги від 22.10.2020 року та стягнути на його користь 15000 доларів США сплаченого гонорару.
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року позовні вимоги задоволено. Розірвано договір про надання правової допомоги від 22.10.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Куліковим Геннадієм Івановичем. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений гонорар в розмірі 15000 доларів США.
  Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач та його представник є діючими адвокатами та зайняті в інших процесах, а тому направляли до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю. Справу останній раз було відкладено на 17 травня 2023 року, однак відповідач і його представник були за межами області, не з`явилися в судове засідання і не мали можливості надати суду заяву про відкладення розгляду справи. Суд розглянув справу у їх відсутність,чим позбавив відповідача надавати суду пояснення та користуватися іншими правами.
Відповідно до п.3.10 Договору у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта адвокат не повертає раніше отриманий від клієнта гонорар та відшкодовані фактичні витрати. Однак відповідач в 2021 році повернув кошти позивачеві при його зверненні до офісу відповідача.
Не зважаючи на це позивач ввів в оману суд і звернувся з позовом для подвійного стягнення гонорару.
Вважає, що згідно статті 651 ЦК України договір припинив свою дію з моменту направлення позивачем листа 24 жовтня 2021 року про розірвання договору в односторонньому порядку. Не врахувавши зазначеного,суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що договір діє і кошти не повернуті.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Д.В.,  ОСОБА_2   та йогопредставник –адвокат Сидоренко О.П..
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2020 року між адвокатом Куліковим Г.І. та Цупровим С. П. укладено договір про надання правової допомоги. 
Згідно п. 1.1 договору його предметом є забезпечення захисту прав свобод і законних інтересів клієнта у будь-якому статусі та у будь-якій справі. Зокрема п. 1.2.7 надання правової допомоги здійснюється у кримінальних провадженнях. 
Пунктом 2.2.8 договору адвокат зобов`язаний інформувати клієнта про хід виконання доручення. 
Пунктом 2.3.7 договору передбачено, що клієнт має право в будь-який час і з будь-яких причин розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку,письмово повідомивши про це адвоката. Письмове повідомлення за 10 днів до фактичної відмови від договору направляється адвокату рекомендованим листом з повідомленням про його вручення адвокату особисто.
Гонорар складається з суми вартості послуг(пункт 3.2 договору) , до гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 3.5).
За змістом пункту 4.1 договір набуває чинності з дати його підписання і діє до моменту його розірвання. 
Обов`язок по сплаті гонорару позивач ОСОБА_2 виконав в повному обсязі та сплатив відповідачу 15 000 доларів США в готівковій формі 24 жовтня 2020 року, про що свідчить розписка адвоката на договорі. 
За поясненнями позивача на підставі досягнутих домовленостей та умов договору адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу з приводу порушення кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, представництво інтересів  ОСОБА_2  як заявника і потерпілого. Однак на виконання договору відповідачем не було проведено жодних дій в кримінальній справі і сторона позивача вводилася в оману, що нібито по справі проводиться експертиза та справа знаходиться на розгляді в суді. 
Невиконання умов договору відповідачем підтверджено інформацією, наданою старшим слідчим СВ ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області Коляндрою С.В. №43/5-С-191 від 12.10.2021 року в провадженні СВ ДРУП ГУЕНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №12020040030001967 від 02.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. В матеріалах кримінального провадження відсутні договори про надання правової допомоги, укладені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з адвокатом Куліковим Г.І., які є потерпілими в даному кримінальному провадженні. 
Листом-повідомленням від 24 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до адвоката Кулікова Г.І. про розірвання договору про надання правової допомоги від 22.10.2020 року та повернення отриманого ним гонорару, та відповіді на даний лист позивач не отримав.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що фактично договір не виконувався. Доводи позивача про невиконання умов договору відповідачем нічим не спростовуються. 
Доказів того, що відповідач отримав лист повідомлення про розірвання договору особисто матеріали справи не містять, крім того лист повідомлення містив вимогу про повернення коштів, після чого договір мав би вважатися припиненим,тому договір на час розгляду справи судом правильно вважався чинним. А тому посилання на те, що на момент розірвання договору договір фактично не діяв і не було підстав для прийняття рішення про його розірвання є безпідставним. 
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем договір про надання правничої допомоги не виконувався, що дає підстави для його розірвання.Такий висновок узгоджується з положеннями статті 651 ЦК України.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон).
Згідно зі статтею 1 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2020 року між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги. 
Згідно п. 1.1 договору його предметом є забезпечення захисту прав свобод і законних інтересів клієнта у будь-якому статусі та у будь-якій справі. Зокрема п. 1.2.7 надання правової допомоги здійснюється у кримінальних провадженнях. 
Відповідно до пунктів 3.2 та 3.5 договору гонорар складається з суми вартості послуг, до гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом пункту 4.1 договір набуває чинності з дати його підписання і діє до моменту його розірвання. 
24 жовтня 2020 року ОСОБА_2 на виконання договору було сплачено відповідачеві гонорар в сумі 15 000 доларів США в готівковій формі, про що свідчить власноручна розписка адвоката на тексті договору і визнається відповідачем. 
Доказів того, що відповідач надав позивачеві відповідну правову допомогу по кримінальній справі, за яку позивачем було сплачено гонорар у розмірі 15 000 доларів США, не надано.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 15 000 доларів США. 
Посилання на те, що відповідачем в добровільному порядку було повернуто позивачеві вказану суму отриманого ним гонорару, не може бути прийнята до уваги, оскільки доказів на підтвердження зазначеної обставини не надано і вона нічим не підтверджується.
За встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, правильно застосував норми права і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
   Доводи про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач та його представник є діючими адвокатами та зайняті в інших процесах, а тому направляли до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю, справу останній раз було відкладено на 17 травня 2023 року, однак відповідач і його представник були за межами області, не з`явилися в судове засідання і не мали можливості надати суду заяву про відкладення розгляду справи, розглянувши справу у їх відсутність,суд позбавив відповідача надавати суду пояснення та користуватися іншими правами є безпідставними. На 07.06.2022 року по справі було призначено підготовче засідання, про що відповідача повідомлено, що підтверджується розпискою про вручення рекомендованого повідомлення, однак відповідач в судове засідання не з`явився. В судове засідання 02.12.2022 року відповідач також не з`явився, було закрито підготовче провадження та справу призначено на 10.02.2023 року. Судове засідання було відкладено на 21.03.2023 року на підставі заяви відповідача про відкладення розгляду справи. 21.03.2023 року надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для належної його підготовки до участі в справі. Розгляд справи було відкладено на 17.05.2023 року, про що було відомо представникові відповідача при ознайомлені з матеріалами справи та повідомлено відповідача рекомендованим листом. За відсутності будь-яких заяв чи клопотань з боку відповідача справу було розглянуто по суті.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.
Однак право на доступ до суду не є абсолютним, воно може підлягати законним обмеженням, внаслідок дії закону, зокрема норм процесуального права.
Відповідно до статті 44 ЦПК України  учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).
Справа знаходилася в провадженні суду тривалий час, про що було відомо відповідачеві, однак ним не було надано до суду першої інстанції а ні відзиву на позовну заяву, а ні будь-яких доказів на спростування позовних вимог.
Також відповідачем не додано доказів на спростування доводів позивача і до апеляційної скарги. А тому вказані доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено законне та справедливе рішення.
Інші доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

 Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Д.В. залишити без задоволення.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023    залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2023 року.

  Судді: