Справа № 298/765/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.
       з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Ужанського національного природного парку на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року, ухваленого головуючим суддею Тарасевич П.П., за позовом ОСОБА_1 до Ужанського національного природного парку, третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

встановив:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ужанського національного природного парку про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком із 23.02.2021 року, наказом № 49 від 27.04.2021 року «Про переведення» її переведено на посаду заступника начальника Лубнянського ПНДВ Ужанського національного природного парку. 
Позивач зазначає, що із вересня місяця 2021 року їй не виплачувалася заробітна плата. Оскільки, Ужанський національний природний парк перед позивачем мав заборгованість із заробітної плати, тому останньою було подано позов про стягнення заробітної плати. Причини не виплати заробітної плати їй не були відомі.
Від голови ради трудового колективу Ужанського НПП дізналася про наявність наказу № 26-к від 01.09.2021 про її звільнення, які голова ради трудового колективу 07.06.2022 отримала від журналіста газети «Журналісти проти корупції» ОСОБА_3 . Зазначає, що з наказом про звільнення вона не ознайомлена, у трудову книжку запис не внесений.
Позивач зазначає, що наказом № 26-к від 01.09.2021 року її було звільнено з посади заступника начальника відділення Лубнянського природоохоронного науково-дослідного відділення за прогул згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Підставою для видання наказу був акт про відсутність на робочому місці від 26.08.2021 підписаний начальником відділу державної охорони природно-заповідного фонду ОСОБА_4 , начальником відділу рекреації та благоустрою ОСОБА_5 , начальником Лубнянського ПНДВ Васильняк В.В., що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 26 серпня 2021 року з 08.00 до 12.00 год.
Позивач зазначає, що робоче місце згідно чинного законодавства, це вся територія підприємства, де працівник згідно своєї посадової інструкції виконує свої посадові обов`язки, а не робочий кабінет. Площа Лубнянського ПНДВ становить 2637,7 гектарів, вона як заступник начальника Лубнянського ПНДВ, 26 серпня 2021 року, знаходилась на території Лубнянського ПНДВ, виконуючи свої посадові обов`язки. Також зазначає, що робоче місце повинно бути затверджене відповідним наказом, якщо такий наказ відсутній, то згідно позиції Верховного Суду України, взагалі відповідач не може складати акт про відсутність на робочому місці.
Відносно акту про відмову надати письмові пояснення вказує на те, що про надання письмових пояснень до неї ніхто не звертався, так, як особи зазначені в акті не були присутні на території Лубнянського ПНДВ, де в цей момент перебувала позивач 26.08.2021 року, а тому не могли фізично звернутись із такою пропозицією. Також звертає увагу суду на те, що до ОСОБА_6 , як до голови ради трудового колективу ніхто не звертався на погодження звільнення її та інших працівників Ужанського НПП і з нею не проведено розрахунок при звільненні у строки зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Окрім цього позивач вказує на те, що наказ № 26-к від 01.09.2021 про її звільнення підписаний не повноважною особою, так як рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 скасовано наказ про призначення директором Ужанського НПП ОСОБА_2 .. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 р. рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 залишено без змін. 
Вважає, що підстави для її звільнення з посади, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, були відсутні. 
У зв`язку із вищенаведеним, просить суд поновити її на посаді начальника Лубнянського ПНДВ, стягнути з Ужанського національного природного парку середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.09.2021 по дату ухвалення рішення суду та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області позов задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на раніше займаній посаді заступника начальника Лубнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Ужанського національного природного парку (код в ЄРДПОУ: 30104729, юридична адреса вул. Шевченка, 27 смт. Великий Березний, 89000) днем 02 вересня 2021 року.
Стягнуто з Ужанського національного природного парку (код в ЄРДПОУ: 30104729, юридична адреса вул. Шевченка, 27 смт. Великий Березний, 89000) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 03 вересня 2021 року по 07 листопада 2022 року, в сумі 84 558,21 грн. 
Стягнуто з Ужанського національного природного парку (код в ЄРДПОУ: 30104729, юридична адреса вул. Шевченка, 27 смт. Великий Березний, 89000) на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати – судовий збір в розмірі 845,58 грн.
Стягнуто з Ужанського національного природного парку (код в ЄРДПОУ: 30104729, юридична адреса вул. Шевченка, 27 смт. Великий Березний, 89000) на користь держави судовий збір, у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Ужанський національний природний парк подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову вимовити. 
Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено причин бездіяльності ОСОБА_1 щодо причин неподання позову про оскарження наказу про звільнення в період з 01.09.2021 по 15.06.2022 (не досліджено обставин щодо пропуску строку). Більше того, суд не враховує той факт, що саме бездіяльність позивача, відсутність у неї зацікавленості щодо виконання своїх обов`язків, призвели до пропущення строку звернення з цивільним позовом. Позивач не отримувала завдань від керівництва, не підписувала жодних документів у цей період. Тобто, ці факти є такими, що суперечать позиції ОСОБА_1 про її необізнаність щодо звільнення.
У день звільнення позивач була повідомлена про проведення остаточного розрахунку та виплату усіх належних виплат при звільненні. Тобто, вона дізналася про порушення свого права з моменту отримання нею нарахованих сум, проте, право на звернення до суду вона реалізувала лише 15.06.2022, тобто після спливу строку звернення до суду, що ще раз підтверджує недобросовісну поведінку останньої. 
Зазначає, що відповідачем виконано всі вимоги передбачені законодавством щодо процедури звільнення, зокрема, було складено акт про відмову позивача надавати письмові пояснення, однак цей доказ суд до уваги не прийняв, посилаючись на показання свідків.
Суд зазначає, що відповідачем в оскаржуваному наказі не вказано день і час прогулу позивача, а також не зазначено номер протоколу чергових зборів щодо питання відсутності позивача на роботі та який був підставою для прийняття наказу про звільнення. При цьому, очевидним є те, що суд навіть не оцінив докази надані відповідачем, оскільки номер протоколу чергових зборів - зазначено. В наказі, також, зазначено, що звільнення відбулося на підставі акту, в якому безпосередньо зазначено день, час та інші обставини, які стосуються відсутності позивача на робочому місці.
Крім того, позивачем були направлені кілька скарг до Управління Держпраці у Закарпатській області (індивідуальна та колективна) про можливі порушення відповідачем щодо не виплати заробітної плати. Тобто, позивач, не отримуючи заробітну плату на протязі тривалого часу, усвідомлюючи можливі причини невиплати такої, жодного разу до відповідача щодо з`ясування причин такого не зверталася, з чого можна зробити висновок про те, що ОСОБА_1 була обізнана про її звільнення, однак, продовжувала зловживати тим, що копію наказу про звільнення не отримала, оскільки не бажала отримати.
При цьому вказує, що остаточний повний розрахунок з позивачем було проведено при її звільненні, однак суд першої інстанції не звернув на це увагу.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційний суд відхилити вимоги поданої скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Судом першої інстанції при розгляді справи не були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а саме апеляційна скарга ґрунтується на припущеннях. Про звільнення їй не було відомо бо копію наказу від 01.09.2021 року за № 26-к отримала тільки 07.06.2022 року від голови ради трудового колективу ОСОБА_6 , який разом з іншими документами остання в свою чергу отримала від журналіста газети «Журналісти проти корупції» ОСОБА_3 . Та на протязі одного місяця з цього моменту було подано позов про поновлення на роботі.
Займаючи посаду заступника начальника відділення Лубнянського природоохоронного науково-дослідного відділення, 26 серпня 2021 року виконуючи свої посадові обов`язки перебувала на території підприємства, яка за своїм розміром становить площу 2637,7 гектарів, а не в адміністративному кабінеті. Відповідачем не виносився наказ про затвердження їй конкретного робочого місця в якому повинна постійно перебувати, а відтак, підстав для складання акту про наявність прогулу немає.
Представники відповідача до неї 26.08.2021 року з пропозицією надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі не звертались, оскільки в цей момент не перебували на території Лубнянського ПНДВ, тому фізично не могли звернутись до неї з такою пропозицією. А свідки, які підписували акт про відмову нею надати письмові пояснення в судовому засіданні пояснили, що 26.08.2021 року її не бачили та з нею не спілкувались.
У день звільнення, відповідач не здійснив з нею повного розрахунку, тому підстав вважати, що її було звільнено з роботи у неї не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, за наступних доводів.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за прогул відбулось за відсутності для того законних підстав. З боку відповідача мало місце порушення вимог закону та процедури звільнення позивача з роботи, які не були відповідачем спростовані.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції за наступних мотивів.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1  перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком. Наказом Ужанського національного природного парку за № 49 від 27.04.2021 року «Про переведення» майстра з охорони природи Лубнянського ПНДВ ОСОБА_1 , призначено шляхом переведення на посаду заступника начальника Лубнянського ПНДВ з 30.04.2021 року, з окладом згідно із штатним розписом.
Наказом Ужанського національного природного парку № 26-к від 01.09.2021 року,  ОСОБА_1  звільнено із посади заступника начальника відділення Лубнянського ПНДВ з 02.09.2021 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Із наказу № 26-к від 01.09.2021 року вбачається, що підставою видачі цього наказу є: доповідна записка начальника Лубнянського ПНДВ ОСОБА_7 від 26.08.2021 року; акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року; акт про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення від 26.08.2021 року; протокол чергових зборів від 27.08.2021 року.
Згідно доповідної записки начальника Лубнянського ПНДВ ОСОБА_7 від 26 серпня 2021 року, заступник начальника відділення Лубнянського ПНДВ ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, з 08.00 до 12.00 год. 26 серпня 2021 року.
У відповідності до акту про відсутність на робочому місці від 26 серпня 2021 року встановлено, що у ньому також зазначено, що заступник начальника відділення Лубнянського ПНДВ ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність з 08.00 до 12.00 год. 26 серпня 2021 року. Цей акт складено начальником відділу державної охорони ПЗФ Каменца В. В., начальником відділу рекреації та благоустрою ОСОБА_5 , начальником Лубнянського ПНДВ Васильняк В.В. Відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з актом.
Також, 26.08.2021 був складений акт комісією у складі начальника відділу державної охорони ПЗФ Каменца В.В., начальника відділу рекреації та благоустрою ОСОБА_5 , начальника Лубнянського ПНДВ Васильняк В.В. про відмову ОСОБА_1 26.08.2021 року о 12 год. 10 хв. надати письмові пояснення з приводу відсутності її на робочому місці 26.08.2021 року у період з 08.00 до 12.00 год..
Протоколом чергових зборів № 6 від 27.08.2021 року було ухвалено звільнити ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділення Лубнянського ПНДВ з 02.09.2021 року за прогул одного дня без поважних причин.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи у сукупності з наявними доказами, обговоривши доводи сторін, колегія суддів дійшла до думки, що суд першої інстанції підставно задоволив позовні вимоги з огляду на таке. 
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Прогул – це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. 
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. 
Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.
Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
Статтями 139 - 142 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку.
А згідно норм статей 147-149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Приймаючи наказ № 26-к від 01 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 із посади заступника начальника відділення Лубнянського ПНДВ за прогул, директор Ужанського національного природного парку Андрій Сойма вважав, що має місце прогул без поважних причин.
Однак, такий наказ за своїм змістом не містить посилання на ту обставину, коли саме мав місце прогул, тобто час і дата та якими доказами це стверджується. Посилання на те, що працівниця була відсутня на роботі більше трьох годин протягом робочого дня не може собою підміняти зазначення в наказі обов`язкових фактів, які дають правову підставу для здійснення юридичної оцінки дисциплінарного проступку. Перерахування певних документів у наказі без розкриття їх фактичних обставин не є свідченням того, що такий видано у відповідності до таких внутрішніх документів.
В доповідній записці від 26.08.2021 року начальник Лубнянського ПНДВ Васильняк В.В. доводить до відома директор Ужанського НПП ОСОБА_2 , що заступник начальника Лубнянського ПНДВ Кобилич О.І. була відсутня на робочому місці з 08.00 год. до 12.00 год 26.08.2021 року, заздалегідь не попередивши про свою відсутність.
За змістом наказу № 49 від 27.04.2021 року про переведення ОСОБА_1 на посаду заступник начальника Лубнянського ПНДВ, такий у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.29 КЗпП України не містить визначення її робочого місця (адмінбудівля, приміщення, кабінет).
Також і в доповідній записці не конкретизовано таке робоче місце ОСОБА_1 з огляду на те, що площа Лубнянського ПНДВ становить 2637,7 га. і за своїм посадовим становищем ОСОБА_1 зобов`язана запобігати незаконним порубкам, незаконному браконьєрству та іншим порушенням природоохоронного законодавства, що є першочерговим для даної посадової особи. Оскільки в своїй переважній більшості ОСОБА_1 як заступник начальника Лубнянського ПНДВ повинна перебувати на території парку площею 2637,7 га., то і не визначення конкретного робочого місця працівнику не являється підставою для твердження про те, що такий працівник був відсутній на конкретному робочому місці. Зазначене вказує на те, що в начальник Лубнянського ПНДВ Васильняк В.В. належні правові підстави для складання 26.08.2021 року доповідної записки були відсутні.
Будучи допитаним як свідок ОСОБА_7 пояснив, що 25.08 2021 року як новопризначений керівник призначив нараду на 26.08.2021 року на яку ОСОБА_1 не з`явилась. Свідок ствердив, що не повідомляв ОСОБА_1 про призначення наради для персоналу Лубнянського ПНДВ, оскільки остання постійно повинна бути в приміщенні Лубнянського ПНДВ. Також як свідки були допитані ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які повідомили, що були на нараді на якій не була присутня ОСОБА_1 та їм невідомо чи повідомлялась остання про таку. Через це було складено акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі до 12.00 год. та після поїхали до неї додому, але до них ніхто не виходив. Біля трьох разів приїжджали додому до ОСОБА_1 , але останню так і не побачили. Вважаючи, що ОСОБА_1 їх нехтує склали акт про відмову нею надати письмові пояснення. У повноваження заступника начальника входить обов`язок виїжджати на обстеження території лісу та виявляти незаконні порубки.
За приписами частини 1 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Проте, свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за відсутності доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 25.08.2021 року була повідомлена про проведення новим начальником наради, та без отримання від неї пояснення про причини її відсутності на нараді, склали Акт про відсутність на робочому місці від 26.08.2021 року № (номер не зазначено) ОСОБА_1 та Акт про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення від 26.08.2021 року № (номер не зазначено). 
Зазначені акти не зареєстровані в журналі реєстрації таких, що є перешкодою для здійснення перевірки факту реального складання таких.
За наведених обставин, колегія суддів не здобула беззаперечних доказів передбачених при здійсненні процедури застосування дисциплінарного стягнення до працівника, відтак зазначені докази слід визнати неналежними, які не можуть бути взяті до уваги на підтвердження правомірності дій відповідача при застосуванні дисциплінарного стягнення у виді звільнення за прогул.
Стосовно проведення Ужанським національним природним парком загальних зборів 27.08.2021 року за результатами яких складено протокол № 26, то такі проведено лише за участі 4-х осіб та не за юридичною адресою підприємства, якою є смт. Великий Березний, вул. Шевченка, 27. Трудовий колектив Ужанського національного природного парку за своєю кількістю нараховує працівників в кілька десятків разів більше ніж 4-и працівники, а тому дані збори являлись неповноважними за відсутності кворуму, а відтак є неправомочними. Більше того, ОСОБА_1 не була запрошена на ці чергові збори де вирішувалося питання її звільнення з посади, а доказів про протилежне Ужанський НПП не надав суду. За цієї обставини та з врахуванням вище наведених доводів, рішення таких загальних зборів про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Лубнянського ПНДВ з 02.09.2021 року за прогул одного дня без поважних причин є незаконним та не може бути доказом правомірності дій адміністрації Ужанського НПП. 

Щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права.
Однією із гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин є строк звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору. Такий строк згідно із частиною 1 статті 233 КЗпП України у справах про звільнення визначений в один місяць із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня вручення трудової книжки.
Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. 
У статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. в справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.
У постанові Верховного Суду від 30.07.2021 р. у справі № 263/6538/18 зазначено, що «як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині 1 статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами».
Позивач в судовому засіданні пояснила, що голова ради трудового колективу Заступник директора Ужанського НПП Заяць М.В. отримала 07.06.2022 року електронний лист від журналіста газети «Журналісти проти корупції» ОСОБА_8 з додатками на 280 аркушів (електронних файлів) серед яких знаходився й наказ № 26-к від 01 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 із посади заступника начальника відділення Лубнянського ПНДВ за прогул.
До цього моменту Ужанський НПП не ознайомлював її з таким наказом, а ні надсилав на її адресу, а ні видав трудову книжку із відповідним записом про звільнення.
Відтак, місячний строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору для ОСОБА_1 слід відраховувати з моменту ознайомлення з наказ № 26-к від 01 вересня 2021 року, яким є 07 червня 2022 року. Дані про протилежне матеріали справи не містять та і Ужанський НПП таких суду не надав.
За наведених мотивів, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 звернувшись до суду за вирішенням трудового спору 15 червня 2022 року вклалась у місячний строк, визначений частиною 1 статті 233 КЗпП України та підстав для висновку, що такий пропущено, немає. 
Посилання Ужанського НПП на те, що саме бездіяльність ОСОБА_1 пов`язана з відсутністю зацікавленості у виконанні своєї роботи, неотримання завдань від керівництва, не підписання жодних документів, чи надіслання грошових коштів, призвели до пропущення строку звернення з позовом є неспроможними, так-як такі доводи не можуть собою замінити ті правові підстави, які зазначені в частині 1 статті 233 КЗпП України та з якими законодавець пов`язує початок відліку місячного строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору. Стосовно перерахованих коштів то такі перераховано без зазначення підстав надсилання таких, а з огляду на те, що відповідач мав заборгованість перед позивачем по зарплаті, зазначене не може слугувати підтвердженням того, що позивачу було відомо про звільнення.

Інших доводів, які б давали підставу для висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене в супереч вимог норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не містить, а звідси, такі не мають правового значення у спірних правовідносинах.
Разом з наведеним, слід наголосити на тім, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Відтак, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
А звідси, доводи апеляційної скарги у спірних правовідносинах не являються тими обставинами, які б слугували підставою для колегії суддів стосовно відхилення заявленої позовної вимоги, та не впливають на правові висновки у спірних правовідносинах і не спростовують викладеного вище.
Таким чином, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статті 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Ужанського національного природного парку, залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року, залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 07 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: