УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 495/4520/20
провадження № 51-7320ск23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 7 березня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 7 червня 2023 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358; ч. 4 ст. 358;  ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК),
 
встановив:
 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 7 березня 2023 року закрито кримінальне провадження щодоОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку. 
 
Одеський апеляційний суд ухвалою від 7 червня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 7 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
 
У касаційній скарзі потерпілі просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказують на те, що місцевий суд постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, а апеляційний суд, погоджуючись з нею, не взяли до уваги обов`язкову участь захисника ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження, який подав до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження. Зазначають про те, що апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу прокурора без участі ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , чим істотно порушив вимоги КПК, оскільки йшлось про погіршення становища обвинуваченої.
 
Крім того, у поданій касаційній скарзі потерпілі клопочать про  поновлення строку на касаційне оскарження постановлених судових рішень. Дослідивши підстави для поновлення цього строку, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання подане з достатнім обґрунтуванням, оскільки скаржники отримавши повний текст ухвали апеляційного суду в розумні строки подали касаційну скаргу, а тому їх клопотання підлягає задоволенню.
 
Однак, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі потерпілих, додані до неї документи та копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Як передбачено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище особи.
 
Положеннями кримінального процесуального закону, що закріплені у статтях 219, 294-295 КПК, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і, серед іншого, закінчується направленням до суду обвинувального акта.
 
Положеннями ст. 219 КПК визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення у  ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК); з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК).
 
Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому 
ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки досудового розслідування, крім дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу 
до матеріалів досудового розслідування.
 
Кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.
 
Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа № 556/1381/18), від 1 липня 2021 року (справа № 752/3218/20), ухвалі Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа № 712/6375/18), від 15 березня 2021 року (справа № 676/6116/18), від 5 квітня 2021 року (справа № 676/804/20), від 21 квітня 2021 року (справа № 991/6516/20), від 15 вересня 2021 року (справа № 711/3111/19).
 
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).
 
Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
 
Як убачається з ухвали суду першої інстанції, у судовому засіданні 17 лютого 2022 року захисник  ОСОБА_7 подав до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
 
Місцевий суд, розглядаючи вказане клопотання, встановив, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується  ОСОБА_6 , не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи. Строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не зупинявся.
 
Крім того, встановлено те, що підозра обвинуваченій була оголошена 28 квітня 2020 року, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до 28 липня 2020 року, вимоги ст. 290 КПК було виконано 28 липня 2020 року,  в цей же день слідчим разом з прокурором складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні. В зв`язку з цим строк досудового розслідування закінчувався 29 липня 2020 року (середа). Однак, обвинувальний акт був направлений до суду лише 31 липня 2020 рокуі тому на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК суд закрив кримінальне провадження щодо  ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК, що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України.
 
Не погодившись із указаним рішенням, прокурор оскаржив його до апеляційного суду. Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що досудове розслідування закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта. Крім того, вказав на те, що на підставі ст. 219 КПК строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, не включається до строку досудового розслідування.
 
Суд апеляційної інстанції, переглянувши ухвалу місцевого суду від 7 березня 2020 року щодо  ОСОБА_6 за поданою скаргою, залишив вказане рішення без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
 
При цьому суд вказав на те, що відповідно до вхідного № 16357/20, 31 липня 2020 року обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_6 направлений до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

 
Крім цього, під час розгляду кримінального провадження, як судом першої інстанції так і апеляційним судом, сторона обвинувачення не надала підтверджень щодо належного повідомлення обвинуваченої і її захисника про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування.
 
Враховуючи викладене, зважаючи на чітко визначений кримінальним процесуальним законом строк досудового розслідування, а також те, що інкриміновані  ОСОБА_6 кримінальні правопорушення не відносяться до тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, колегія погодилась з висновками суду першої інстанції, що обвинувальний акт щодо  ОСОБА_6 був направлений до місцевого суду поза межами строку, визначеного положеннями ст. 219 КПК.
 
Отже, стороною обвинувачення порушено вимоги кримінального процесуального законодавства України, оскільки обвинувальний акт направлено до районного суду після закінчення строків досудового розслідування.
 
За таких обставин апеляційний суд ствердив про законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
 
З наведеними висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду.
 
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
 
Крім цього, суд бере до уваги, що згідно п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК потерпілий або його законний представник чи представник мають право подати касаційну скаргу лише в частині, що стосується інтересів потерпілого, в зв`язку з цим посилання у касаційній скарзі на порушення прав обвинуваченої не можуть бути предметом касаційного розгляду.
 
З огляду на наведене Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. 
 
Оскільки обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілих слід відмовити.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
постановив:
 
Задовольнити клопотання потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та поновити їм строк на касаційне оскарження судових рішень.
 
Відмовити потерпілим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у відкриті касаційного провадження за їх касаційною скаргою на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 7 березня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 7 червня 2023 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                  ОСОБА_3