КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 жовтня 2023 року місто Київ.
Справа 369/9663/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12145/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                                  Желепи О.В.,
суддів:                                                  Мазурик О.Ф., Немировської О.В.         
за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року (ухвалено у складі судді Дубас Т.В., повний текст складено19 травня 2023 року)
 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заремба Олена Віталіївна про витребування майна з чужого незаконного володіння 
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заремба Олена Віталіївна про визнання добросовісним набувачем
 
ВСТАНОВИВ
 
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом  до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов К. Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заремба Л. В., про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Зазначений позов ОСОБА_2 мотивувала тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 придбала у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 загальною площею 0,2319 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5093, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
ОСОБА_3 20.05.2021 підписала від її імені договір купівлі-продажу земельної ділянки з покупцем ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 300.
Перед підписання зазначеного договору ОСОБА_3 надала приватному нотаріусу ряд документів, а саме оригінал довіреності від 24.02.2021, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю. та зареєстрованої в реєстрі за № 197, згідно з якою вона, нібито, уповноважила ОСОБА_3 на укладення будь-яких правочинів щодо земельної ділянки, в тому числі на її відчуження шляхом продажу, оригінал договору купівлі-продажу від 18.03.2016 та копію висновку про експертну грошову оцінку спірної земельної ділянки від 14.05.2021.
Підпис, який міститься на довіреності від її імені є підробленим, довіреність вона не підписувала, у приватного нотаріуса Некрила К. Ю. ніколи не була, з ОСОБА_3 ніколи не бачилася та не знайома.
За даним фактом вона звернулася до Печерського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення злочину.
На підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О. В. було проведено реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем, номер запису про право власності: 42047125, дата державної реєстрації 20.05.2021 о 14:50:55 (інформаційна довідка № 257662116 від 21.05.2021).
У договорі вказано реєстровий номер довіреності 147, однак це описка, оскільки дійсний реєстровий номер довіреності 197, що зазначено як в самій довіреності, так і в повному витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 20.05.2021 № 44642288, який отримувався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О. В. для перевірки реєстрації довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей.
Оригінал договору купівлі-продажу від 18.03.2016, на підставі якого вона придбала земельну ділянку, перебував у ОСОБА_4 , з яким у неї раніше були відносини.
У травні 2021 року ОСОБА_4 повідомив її про те, що є потенційний покупець на земельну ділянку, а саме ОСОБА_5 , однак необхідно відновити правовстановлюючий документ (договір купівлі-продажу від 18.03.2016), оригінал якого, нібито, втрачено.
21.05.2021 їй зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що належна їй на праві власності земельна ділянка належить ОСОБА_1 , також повідомив, що він отримав дублікат правовстановлюючого документа на земельну ділянку та може віддати їй разом з іншими документами, але після оплати.
Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка вибула з її володіння не з її волі, а в результаті підроблення її підпису на довіреності та підписання на підставі цієї довіреності договору.
Вона не мала наміру уповноважувати ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, як і не мала наміру відчужувати її.
Оскільки вона не підписувала довіреності та не уповноважувала ОСОБА_3 на підписання договору купівлі-продажу, такі правочини є неукладеними.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду належним та ефективним способом захисту у даному випадку є віндикаційний позов.
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила:
- залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_3 ;
- залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова К. Ю.;
- залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зарембу О. В.;
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку на АДРЕСА_1 загальною площею 0,2319 га, кадастровий номер 3222486601:01:009:5093, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 856984832224.
08.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов К. Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заремба О. В., про визнання добросовісним набувачем.
Зазначений зустрічний позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він є законним власником та добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки 20.05.2021 між ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , яка діяла від імені та в інтересах відповідача на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, та ним було укладено договір купівлі-продажу.
Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Покупець за договором купівлі-продажу перевірив наявність оригіналу довіреності, оригіналу договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2016 та копію висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 14.05.2021, а продавець за договором в особі представника за довіреністю пред`явленням оригіналів документів підтвердила можливість безпосереднього відчуження земельної ділянки на користь позивача.
На час відчуження ОСОБА_3 земельної ділянки довіреність була чинною, тому сумнівів у тому, що довіреність підроблена не виникло та не могло виникнути.
Таким чином, він придбав земельну ділянку за відплатним договором та сплатив ціну, визначену п. 2.2 договору.
Викладене вище підтверджує, що він не знав і не міг знати, що ОСОБА_3 не мала права відчужувати спірну земельну ділянку, тому придбання цієї земельної ділянки у власність є законним і дана угода не може тягнути будь-яких негативних наслідків.
ОСОБА_2 на підтвердження викладених у первісній позовній заяві доводів не надала будь-яких доказів.
Посилання у первісній позовній заяві на непідписання довіреності є сумнівними.
Враховуючи викладене ОСОБА_1 просить:
- прийняти зустрічну позовну заяву та відкрити провадження у справі;
- визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3222486601:01:009:5093, загальною площею 0,2319 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 856984832224;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 281,49 грн та витрат на професійну правничу (юридичну) допомогу у розмірі, що буде документально підтверджений.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3222486601:01:009:5093, загальною площею 0,2319 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 856984832224.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 281,48 грн. (одну тисячу двісті вісімдесят одну грн. 48 коп.).
Зустрічний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 16 червня 2023 року, згідно поштової відмітки, подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 . 
Аргументуючи свою апеляційну скаргу, зазначає, що рішення першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню.
 
Зазначає, що відповідач не знав, не міг знати, не припускав, що ОСОБА_3 , можливо, не має права на відчуження земельної ділянки. Отже, земельна ділянка була чесно (законно) придбана у власність Відповідачем і дана угода не може тягнути будь-яких негативних наслідків, в тому числі її недійсність, і набуте за нею майно не може бути повернуто попередньому володільцю чи витребуване з володіння Відповідача, зокрема - безоплатно.
Вказує, що твердження Позивача щодо наявності відкритого кримінального провадження за фактом підроблення її підпису на Довіреності, що стала підставою для укладання Договору купівлі-продажу земельної ділянки, було підставою для зупинення розгляду цивільної судової справи задля розслідування в межах кримінального провадження вказаних фактів та подальшого витребування доказів по справі правоохоронними органами, про що Відповідачем зазначалось у зустрічному позові, проте суддя першої інстанції не звернула увагу на даний важливий факт.
Відповідач ставить під сумнів слова Позивача про те, що вона, нібито, не підписувала Довіреність та не була у нотаріуса Некрилова К.Ю., адже такі слова тягнуть за собою відповідні правові наслідки: або відкриття кримінального провадження за фактом підроблення документів, або подання до суду позову про захист честі, гідності та ділової репутації нотаріусом Некриловим К.Ю.
Проте, станом на дату подання Апеляційної скарги інформації про те, що за заявою Позивача відкрито кримінальне провадження у Відповідача немає.
Звертає увагу, що твердження позивача в суді першої інстанції про те, що вона не виявляла свою волю до вчинення правочину і не хотіла продавати земельну ділянку, а тому земельна ділянка вибула з її володіння незаконно нівелюються фактичними обставинами зазначеними у Позовній заяві, в якій зазначено, що Оригінал Договору купівлі-продажу від 18.03.2016 р., на підставі якого Позивачка придбала Земельну ділянку, перебував на зберіганні у громадянина ОСОБА_7 , з яким у Позивачки раніше були відносини.
Відповідач має припущення, що Позивач все-таки підписувала вищезазначену Довіреність, тобто майно - земельна ділянка вибула з володіння Позивача з її волі, а тепер шляхом обману та за допомогою інструменту судового захисту Позивач хоче позбавити Відповідача законно набутого ним права власності на земельну ділянку.
Вказує, що Висновок експерта про «ймовірність» не може бути підставою для висновку, що підпис зроблений не стороною правочину. Такий висновок зробив ВС в Постанові №760/10691/18.
Оскільки суддя першої інстанції не заперечувала факт того, що Відповідач є добросовісним набувачем, то повинна була звернути увагу на доводи представника Відповідача стосовно того, що при укладенні договору купівлі-продажу Довіреність була чинною до 24.02.2022 р., оскільки, в інакшому випадку, земельна ділянка не могла бути відчуженою при здійсненні перевірки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. Довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей. Відповідачу було надано оригінал Довіреності, оригінал Договору купівлі- продажу земельної ділянки від 18.03.2016 р. та копію Висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 14.05.2021 р. Продавець за Договором - Позивач, в особі представника за Довіреністю ОСОБА_3 пред`явила оригінали вищевказаних документів, тим самим підтвердила можливість безпосереднього відчуження Земельної ділянка на користь Відповідача.
Зі своєї сторони Відповідач навів суду першої інстанції всі доводи на підтвердження своєї позиції, проте суддя першої інстанції, взявши до уваги «належні, допустимі, достовірні та достатні» докази Позивача, винесла Рішення, що ґрунтується на припущеннях експерта, чим створила індивідуальний та надмірний тягар для Відповідача, оскільки після покупки земельної ділянки за відплатним договором він залишився без грошових коштів, та без права власності на земельну ділянку і до того ж ще повинен оплатити послуги представника Позивача, що створює для нього та його родини негативні наслідки.
Звертає увагу на те, що позиції Верховного Суду (наприклад, постанова ВПВС від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19) та стала практика Європейського Суду свідчать про те, що при вирішенні подібних спорів надмірний тягар не може покладатися на особу, яка є добросовісним набувачем майна, набула його на підставі відплатного договору га не могла знати про те, що особа, яка таке майно продала, не мала на те законного права.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
28 серпня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 , яким просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Вказує, що припущення Апелянта, що Позивач все таки підписувала Довіреність не можуть бути прийняті, оскільки Земельна ділянка вибула з володіння Позивачки не з її волі, а в результаті підроблення її підпису на Довіреності та підписання на її підставі Договору. Жодних намірів уповноважити громадянку ОСОБА_3 на відчуження Земельної ділянки, як і власне відчужувати її Позивачка не мала. В силу не підписання Позивачкою Довіреності щодо уповноваження ОСОБА_3 на відчуження Земельної ділянки та, відповідно, відсутності в ОСОБА_3 повноважень підписувати Договір, такі правочини є неукладеними. Твердження Апелянта, про те, що останній ставить під сумнів факт не підписання Позивачем Довіреності через те, що в матеріалах справи відсутні докази відкриття кримінального провадження та звернення Позивача до правоохоронних органів є безпідставними, адже по-перше, дані обставини, взагалі, прямо не пов`язані, а факт не підписання Довіреності Позивачкою перевірений, оскільки у даній справі була призначена експертиза, та підтверджений факт того, що Довіреність не підписувалася Позивачкою. По-друге, якщо Відповідач так акцентує увагу на своїх сумнівах щодо звернення Позивача до правоохоронних органів, він не був обмежений у своїх правах звернутися до відповідного управління поліції з запитом та перевірити факти зазначені у позовній заяві.
Зазначає, що доводи Апелянта щодо обґрунтування добросовісності набуття, на його думку, Земельної ділянки, не знаходять свого підтвердження, адже посилання Апелянта на вказану обставину в зустрічному позові, жодним чином не стосується, ні питання добросовісності чи недобросовісності Відповідача, та взагалі не впливає на розгляд та вирішення даної справи, а є лише черговою спробою відведення уваги від суті спору, оскільки земельна ділянка вибула з володіння Позивачки не з її волі, то відповідно вона може її витребувати, як у недобросовісного набувача, так і в добросовісного.
Вважає, що твердження Апелянта що останній (Покупець) під час укладання та нотаріального посвідчення цього договору купівлі - продажу земельної ділянки, сплатив представнику Продавця вищевказану ціну [128 147,94 грн.] за земельну ділянку не знаходять свого підтвердження, адже до справи не було долучено банківського платіжного доручення (квитанції), яка підтверджує перерахування коштів за спірну Земельну ділянку та кому саме були перераховані кошти. На запитання Представника Позивача до представника Відповідача у судовому засіданні в першій інстанції, яким чином здійснювалися розрахунки по Договору, представник Відповідача сказав, що йому не відомо.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
       Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна із чужого незаконного володіння.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247 цс 18).
Власник з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
 
Задовольняючи позовні вимоги про витребування майна та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.
  ОСОБА_2 18.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасом О. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 236, придбала у ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,2319 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3222486601:01:009:5093.
На підставі нотаріальної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю. 24.02.2021 та зареєстрованої в реєстрі за № 197, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 продати (обміняти), за ціну та на умовах за її розсудом без будь-яких обмежень належну їй земельну ділянку площею 0,2319, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3222486601:01:009:5093.
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О. В. 20.05.2021 та зареєстрованого в реєстрі за № 300, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю. 24.02.2021 за реєстровим № 147, передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3222486601:01:009:5093, що є предметом цього договору, а покупець прийняв її у власність та оплатив її вартість.
Згідно з висновком про експертну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер: 3222486601:01:009:5093 ринкова вартість об`єкта оцінки складає 128 147,94 грн.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 21.05.2021, власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.05.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 856984832224.
Згідно з висновком експерта від 24.11.2022 № СЕ-19-22/37009-ПЧ, складеним експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2022, підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис:» довіреності серії НМС 187467 від 24.02.2021 від ОСОБА_2 на уповноваження ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю. та зареєстрованої в реєстрі за № 197, ймовірно, виконаний не ОСОБА_2 . Рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «Підпис:» довіреності серії НМС 187467 від 24.02.2021 від ОСОБА_2 на уповноваження ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю. та зареєстрованої в реєстрі за № 197, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
За таких обставин, суд встановив, що позивачка не укладала договору-купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_1 , спірна земельна ділянка вибула з її власності поза її волею, а тому позивач має право на її витребування на підставі ст. 388 ЦК України  у останнього добросовісного набувача майна - ОСОБА_1 .  Суд першої інстанції виходив з того, що дії ОСОБА_3 не відповідали волі ОСОБА_2 ,яка не схвалювала у подальшому вчинений від її імені правочин.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.
 
Доводи апеляційної скарги про обрання позивачем не ефективного(не належного) способу захисту, колегія суддів відхиляє з огляду на таке. 
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Визначаючи вид вимоги, особа може зіткнутися з проблемою, коли одні й ті ж самі протиправні дії породжують виникнення різних цивільно-правових вимог до одного й того ж суб`єкта. Задоволення хоча б однієї з них позбавляє можливості пред`явлення іншої.
Отже, з`являється декілька шляхів досягнення кінцевої мети - відновлення порушеного права або захисту інтересу. Таке явище називається «сompetition of claims» (конкуренція позовів).
Конкуренція позовів, якщо її трактувати буквально, є конкуренцією суб`єктивних цивільних прав (прав вимоги до порушника), що існують в рамках захисних цивільних правовідносин (складають зміст захисних зобов`язань) і реалізуються в судовому порядку, в результаті чого відбувається застосування відповідного способу захисту права чи інтересу.
Сенс такої конкуренції полягає у тому, що позивач має можливість обирати більш вигідний позов і долати обмеження, встановлені щодо іншої вимоги, яка ґрунтується на тих же самих фактах.
У випадку конкуренції складається нетипова для цивільного права ситуація, коли в результаті однієї й тієї ж самої протиправної поведінки виникають і паралельно існують декілька суб`єктивних прав, які мають одне і те ж саме призначення. Реалізація одного з таких прав призводить до припинення іншого, оскільки інтерес, що ним опосередковується, задовольняється в повному обсязі при здійсненні іншого конкуруючого права.
Конкуренція позовів існує там, де декілька позовів об`єднуються спільним для них всіх юридичним інтересом (de eadem re), який задовольняється здійсненням вже одного з цих позовів, що усуває «ео ipso» (внаслідок цього) усі інші як безцільні.
Вектори конкуруючих прав є однонаправленими і паралельними - права належать одній особі і спрямовані на задоволення одного й того ж самого інтересу. Задоволенням однієї з цих конкуруючих вимог знищувалася інша вимога, так як уявлялося неприпустимим двічі задовольняти один і той же інтерес.
Для захисту своїх майнових інтересів власник або суб`єкт іншого речового права може використовувати вимоги про визнання недійсною угоди з відчуження належної йому речі (якщо мова йде про оспорюваний правочин) або про застосування наслідків недійсності правочину (якщо мова йде про вчинення нікчемного правочину). В обох випадках загальним наслідком вчинення недійсної угоди стане реституція, яка полягає, зокрема у поверненні конкретної речі (предмета угоди) первинному власнику.
Очевидно, що, якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником, то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Але якщо контрагент власника за недійсним правочином здійснив потім відчуження отриманої від власника речі третій особі, то у відносинах з таким новим набувачем колишній власник може використовувати тільки речово-правові способи захисту, бо вони не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним.
У окремих випадках колишні власники, отримавши відмову в задоволенні своїх речово-правових вимог про повернення їм майна, що перебуває у нових власників, які придбали його в результаті правочинів, оспорюють самі ці правочини, посилаючись на недійсність першого правочину з ланцюжка таких правочинів (укладених за їх участю як відчужувачів спірної речі).
Прикметно зазначити, що застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення свого майна (віндикації) забезпечить захист прав та інтересів не тільки власника майна, а й добросовісних набувачів, які є також учасниками цивільного обороту. В іншому разі для широкого кола добросовісних набувачів, які виявили при укладенні договорів добру волю, розумну обачність, буде існувати ризик неправомірної й несправедливої втрати майна, яке може бути витребувано у них у порядку реституції. Така незахищеність прав добросовісних набувачів суперечить Конституції України та свободі договору.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.
Виникнення права власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення ч. 1 ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Оскільки добросовісність набуття майна можлива лише тоді коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, наслідком правочину, здійсненого з таким порушенням, є не двостороння реституція, а витребування майна із незаконного володіння (віндикація). Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, встановленого ст. 388 ЦК України.
Враховуючи, що судом було встановлено, що позивач не укладала будь-яких договорів з володільцем майна, остання обрала ефективний спосіб захисту порушеного права - витребування майна.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильної оцінки судом першої інстанції наданих сторонами письмових доказів і, як наслідок, ухвалення незаконного рішення на підставі не категоричного, а ймовірного висновку експерта щодо належності підпису на оспорюваному договорі не   ОСОБА_2 , а іншій особі, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в означеній частині з огляду на таке.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно цивільного процесуального законодавства, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до ч.11 ст. 83 ЦПК України просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.
За правилом ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
       Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 1, 3 ст. 203 ЦК).
       Згідно зі ст. 215 ЦК України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       За правилом ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.    
Відповідно до висновку експерта від 24.11.2022 № СЕ-19-22/37009-ПЧ, складений експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2022, виявлені розбіжні ознаки підпису стійкі і достатні лише для ймовірного негативного висновку про те, що підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис:» довіреності серії НМС 187467 від 24.02.2021 року від ОСОБА_2 га уповноваження ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 197, ймовірно, виконаний не ОСОБА_2 .
Колегія суддів враховує зазначені експертом причини відсутності категоричного висновку, а саме те, що досліджуваний підпис має просту будову, внаслідок чого неможливо виділити більшу кількість розбіжних ознак.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до того ж висновку, виявлені розбіжні ознаки почерку стійкі і достатні для категоричного негативного висновку про те, що рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «Підпис:» довіреності серії НМС 187467 від 24.02.2021 року від ОСОБА_2 га уповноваження ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 197, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
З урахуванням критичного висновку експерта, що рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «Підпис:», який мав бути написаний позивачкою, що виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем факту не підписання нею довіреності на відчуження спірної земельної ділянки, а відповідно і доведення нею факту вибуття спірної земельної ділянки з її володіння поза її волею.
 
Доводи скаржника про те, що оскільки оригінал довіреності знаходився у ОСОБА_4 , з яким у позивачки раніше були відносини, слугує доказом виявлення волі ОСОБА_2   ґрунтуються на припущеннях відповідача та не можуть спростити висновки суду першої інстанції. Аналогічно колегія суддів не приймає доводи про те, що якби позивач не підписувала Довіреність, то було б відкрито кримінальне провадження або подано до суду позов про захист честі, гідності та ділової репутації нотаріусом Некриловим К.Ю.
 
Доводи про те, що оскільки відповідач є добросовісним набувачем, земельна ділянка не може бути повернуто попередньому володільцю чи витребувана з володіння Відповідача, колегією суддів відхиляються, з огляду на вимоги ст. 388 ЦК України, якою передбачено можливість витребування власником майна і від добросовісного набувача, в разі, якщо воно вибула з власності поза волею власника.
Таким чином, оскільки судом вірно встановлено, що спірне майно вибуло з власності ОСОБА_2 незаконно, поза її волею, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з  володіння ОСОБА_1 . При цьому суд враховує, що станом на дату вирішення спору право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано саме за відповідачем ОСОБА_1 .
Посилання відповідача на те, що витребування в нього земельної ділянки буде для нього надмірним тягарем, колегія суддів не приймає, так як відповідач ОСОБА_1 має право звернутись з вимогами особи, якій він передав гроші за договором купівлі-продажу про повернення безпідставно набутого  майна і в такий спосіб захистити свої майнові права.
 
Колегія суддів встановила, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому  відповідно до статті 375 ЦПК України його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -
 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови  складено 13 жовтня 2023 року.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 
 
Судді                                                                                                      О.Ф. Мазурик
 
О.В. Немировська