ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/7381/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
          розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року (головуючий суддя Турова О.М.) в адміністративній справі № 160/7381/19, розглянутої в порядку загального позовного провадження  
за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про опис майна у податкову заставу 

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець    ОСОБА_1 (далі ФОП   ОСОБА_1 ) у серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління ДФС (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області),  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати винесені ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення (форми  Ф) (далі ППР), якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем:  Земельний податок з фізичних осіб 18010700, а саме : ППР № 910132-1319-0464/1 від  27.04.2018 року за 2017 рік у розмірі 320 972,01 грн.; ППР   № 910132-1319-0464 від 27.04.2018 року за 2018 рік у розмірі 320 972,01 грн.; ППР  № 20895-5353-0464  від 15.02.2019 року за 2019 рік у розмірі 320 972,01 грн.; 
- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 91770-17/64 від 17.08.2018 року про опис майна у податкову заставу;
- визнати протиправним та скасувати акт опису майна № 29/2408401117/53-64 від 19.02.2019 року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2020 року, адміністративний позов задоволено частково, визнані протиправними та скасовані  прийняті ГУ ДФС у Дніпропетровській області ППР від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464, №910132-1319-0464/1 та ППР №20895-5353-0464 від 15.02.2019 року,   рішення  № 91770-17/64 від 17.08.2018 року про опис майна у податкову заставу. В задоволенні решти позову  відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 18.11.2021 року за касаційною скаргою ГУ  ДПС у Дніпропетровській області, який є правонаступником ГУ ДФС України у Дніпропетровській області, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду    від 11.06.2020 року у справі №160/7381/19 в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування ППР №20895-5353-0464 від 15.02.2019 року постановлено змінити в їх мотивувальній частині, виклавши її в редакції, наведеній у цій постанові.
В іншій частині судові рішення  в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування ППР №20895-5353-0464 від 15.02.2019 року залишені без змін.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду    від 11.06.2020 року у справі №160/7381/19 в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування ППР від 27.04.2018 року № 910132-1319-0464, та № 910132-1319-0464/1, визнання протиправним та скасування рішення   про опис майна у податкову заставу №91770-17/64 від 17.08.2018 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
При новому розгляді справи ухвалою суду першої інстанції від 11.01.2022 року здійснено процесуальне правонаступництво відповідача ГУ ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015) на його правонаступника - ГУ ДПС у Дніпропетровській області код ЄДРПОУ 44118658).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 року   у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1  відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій  просить рішення скасувати з підстав порушення судом норм матеріального права,  позовні вимоги задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
З особа відзив на апеляційну скаргу не направила.
Справа судом апеляційної інстанції  розглянута  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1  ст. 311 КАС України  у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
У відповідності до  ст. 308 КАС України  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1   14.07.2004 року зареєстрований як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець (далі ФОП), який з 01.01.2012 року   обрав спрощену систему оподаткування 3 групи, ставка єдиного податку 5 %, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії Б №607560, за яким видами господарської діяльності позивача є: 52.24 транспортне оброблення вантажів, 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 45.20 Технічне обслуговування.
Відповідно до договору купівлі-продажу комплексу від 27.07.2003 року ВАТ «Державний ощадний банк України» продав, а громадянин ОСОБА_1 купив комплекс, загальною площею 1891.30 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,3638га, за адресою АДРЕСА_1 , комплекс нежитлових приміщень за цією адресою використовується ним для здійснення господарської діяльності згідно з КВЕД 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автомобілів, а саме: для розміщення СТО (станції технічного обслуговування), а також для зберігання автокрану та навантажувача, які необхідні для здійснення діяльності згідно з КВЕД 52.24 - транспортна обробка вантажу; також вказане нежитлове приміщення використовується як складське для зберігання товарно-матеріальних цінностей, які використовуються ним у господарській діяльності.
Зі складеної ФОП   ОСОБА_1 довідки від 26.07.2019 року вбачається, що належний позивачу комплекс нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 використовується позивачем для здійснення господарської діяльності згідно КВЕД 45.20    технічне обслуговування та ремонт автомобілів, а саме для розміщення    СТО (станції технічного обслуговування),    а також для зберігання автокрану та навантажувача, які необхідні для здійснення діяльності згідно КВЕД 52.24    транспортна обробка вантажу. Наведене нежитлове приміщення також використовується як складське для зберігання товарно-матеріальних цінностей, які використовуються у господарській діяльності.
Згідно матеріалів справи на запит відповідача листом від 11.09.2017 року №8-4-0.38-1349/107-17 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано інформацію про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,3638га , з кодом ДЗК 72184004, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нормативна грошова оцінка 1 кв.м. вищезазначеної земельної ділянки в 2017 році складає 2 940,92 грн.. із застосуванням Кф = 2,0 (коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, інформація про яку не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» від 25.11.2016р. №489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016р. за №1647/29777). 
Дніпропетровською міською радою прийняті наступні рішення:
- від 15.02.2017 року №12/18 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», згідно з п.1.6 та 
пп. 1.7.2 додатку 2 якого встановлено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку на які справляється у розмірі, визначному пунктами 1.3-1.5 додатка;
- від 06.12.2017 року №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» згідно з п.2.2 додатку 1 якого встановлено, що ставка земельного податку становить у відсотках від їх нормативної грошової оцінки, за земельні ділянки, що використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, - 3%, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які встановлена у розмірі, меншому, ніж 3 % згідно з видами цільового призначення земель, та з урахуванням пільгових категорій, зазначених у п. 1-3 додатка 2 до рішення.
Відносно позивача податковим органом винесені ППР з земельного податку від 27.04.2018 року №910132-1319-0464/1 за 2017 рік, №910132-1319-0464 за 2018 рік, від 15.02.2019 року №20895-5353-0464 за 2019 рік  у однаковому розмірі 320 972,01 грн. відповідно по кожному ППР. 
Згідно даних ІТС «Податковий блок» по ФОП ОСОБА_1 станом на 31.01.2019 року обліковується податковий борг по земельному податку з фізичних осіб у сумі 616 386,65 грн., який виник внаслідок несплати зобов`язань з плати за землю, в тому числі: згідно ППР №910132-1319-0464 від 27.04.2018 року в сумі 320 972,01 грн., з граничним терміном сплати 03.08.2018 року, яке зменшено за рахунок переплати в ІКП в сумі 49 909 гривень та станом на 19.02.2019 року становить 280 660,18 грн.;
- несплати у встановлений термін суми грошового зобов`язання нарахованого контролюючим органом згідно ППР №910132-1319-0464/1 від 27.04.2018 року в сумі 320 972,01 грн. з граничним терміном сплати 03.08.2018 року.
У зв`язку з наявністю несплаченого податкового боргу ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №91770-17/64 від 17.08.2018 року. 
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття податковим органом вказаних ППР, рішення про опис майна у податкову заставу та актом опису майна, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Предметом судового розгляду у справі №160/7381/19 після часткового скасування Верховним Судом постановлених по справі судових рішень є позовні вимоги   ФОП   ОСОБА_1  щодо визнання протиправними та скасування прийнятих податковим органом ППР від 27.04.2018 року №910132-1319-0464, №910132-1319-0464/1, визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу №91770-17/64 від 17.08.2018 року.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку, з урахуванням мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 18.11.2021 року у справі №160/7381/19,  виходить з наступного.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі ЗК  України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За змістом пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно пп.16.1.4 п. 16.1 ст.ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.
Відповідно до пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. А в силу вимог пп. 270.1.1 п.270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Таким чином обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Як визначено ст.126 ЗК України, право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст.120 ЗК України і ст.377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
При цьому власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (п.287.1 ст. 287 ПК України).
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п.287.6 ст. 287 ПК України).
Тобто у розумінні вказаних положень платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (з дати державної реєстрації такого права), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.
Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі №    0440/4935/18.
За таких обставин, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями (їх частинами), виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Приписи  п. 287.6 ПК України в редакції Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (набрав чинності 01.01.2015 року), які визначають, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, не спростовують наведених висновків. 
В силу вимог п. 287.1 цієї ж статті землекористувачі сплачують плату за землю за фактичний період перебування землі у користуванні. Тобто обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.
Відповідно до п.    269.2 ст. 269 ПК України    суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою  1  розділу    цього    Кодексу  (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).
За приписами п.  291.2 ст. 291 ПК України    спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст. 297    цього    Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Положеннями пп. 4 п.    297.1 ст.297 ПК України    визначено, що  платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
З наведених норм випливає, що умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
Натомість, для відсутності обов`язку сплати земельного податку обов`язковою умовою є отримання позивачем прибутку від використання земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 29.07.2021 року у справі №826/13147/17.
В той же час, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем прибутку від використання земельної ділянки, за яку податковим органом визначено податкові зобов`язання з земельного податку
Викладене свідчить, що Верховний Суд не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції щодо скасування оскаржуваних ППР з підстав відсутності обов`язку зі сплати позивачем земельного податку за 2017 - 2018 роки.
З матеріалів справи вбачається, що податковим органом винесені 27.04.2018 року відносно позивача ППР з земельного податку за 2017 - 2018 роки відповідно   №910132-1319-0464/1, №910132-1319-0464, ППР №20895-5353-0464 за 2019 рік  від 15.02.2019 року у однаковому розмірі 320 972,01 грн. відносно одного об`єкта оподаткування – земельної ділянки, загальною площею 0,3638 га, за адресою АДРЕСА_1 , які сформовані з використанням інформації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, викладеної у листі  ГУ   Держгеокадастру у Дніпропетровській області №8-4-0.38-1349/107-17 від 11.09.2017 року.
Верховний Суд погодився з висновками судів щодо неправомірності спірного ППР №20895-5353-0464 від 15.02.2019 року з нарахування позивачу земельного податку за 2019 рік, змінивши мотивувальну частину рішення, та указав, що приймаючи спірне ППР податковий орган керувався інформацією, наданою в листі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №8-4-0.38-1349/107-17 від 11.09.2017 року, де вказано, що нормативно грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки з кодом ДЗК 72184004 в 2017 року буде складати 2940,92 грн., із застосуванням Кф=2.0.
При цьому зазначив, що відповідно до п.  286.1 ст. 286 ПК України    підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, можливість використання податковим органом лише інформації, відображеної у державному земельному кадастрі узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.05.2021 року     у справі №826/13362/17.
Оскільки лист ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, який став підставою для винесення спірного ППР, не містить всієї необхідної інформації для розрахунку податкового зобов`язання, Верховний Суд дійшов висновку про недоцільність застосування   нормативної грошової оцінки ,зазначеної у вищезазначеному листі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, для розрахунку розміру земельного податку позивача за 2019 рік.
Суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду  щодо недоцільності застосування інформації в листі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №8-4-0.38-1349/107-17 від 11.09.2017 року для розрахунку податкового зобов`язання земельного податку за 2019 рік, в той час як податковим органом зазначена в листі  нормативна грошова оцінка земельної ділянки використана для розрахунку податкового зобов`язання позивача з земельного податку за 2017-2019 роки по всім оскаржуваним ППР.
Викладене свідчить про наявність підстав про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування ППР №910132-1319-0464/1, №910132-1319-0464 від 27.04.2018 року з нарахування позивачу земельного податку за 2017 - 2018 роки, та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржене прийняте відповідачем  рішення № 91770-17/64 від 17.08.2018 року про опис майна у податкову заставу,   з огляду на несплату позивачем у встановлений термін суми грошового зобов`язання нарахованого   згідно ППР від 27.04.2018 року №910132-1319-0464/1, №910132-1319-0464 в сумі 320 972,01 грн. по кожному рішенню.
Згідно приписів п.88.1, 88.2 ст. 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Відповідно до пп. 89.1.2 п. 89.1, п. 89.3 ст. 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Оскільки ППР від 27.04.2018 року №910132-1319-0464/1, №910132-1319-0464, які стали підставою для здійснення  опису майна у податкову заставу, визнані протиправними та скасовані, тим самим податковий борг по сплаті земельного податку за зазначений період часу у позивача відсутній,  рішення відповідача № 91770-17/64 від 17.08.2018 року про опис майна у податкову заставу підлягає скасуванню.
Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для   скасування рішення суду першої інстанції, як це передбачено  ст. 317 КАС України, та прийняття нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.
На підставі ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 370,16 грн.  
Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року в адміністративній справі № 160/7381/19 - скасувати та прийняти постанову.
Позовні вимоги Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати винесені Головним Управлінням ДФС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення (форми  Ф) № 910132-1319-0464/1 від  27.04.2018 року у розмірі 320 972,01 грн., податкове повідомлення-рішення (форми  Ф) № 910132-1319-0464 від 27.04.2018 року у розмірі 320 972,01 грн.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області № 91770-17/64 від 17.08.2018 року про опис майна у податкову заставу.
Стягнути на користь Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 з Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати по оплаті судового збору в сумі 13 370,16 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення на підставі та в порядку, визначеному ч. 4 ст. 328, ст. 329 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай