Номер провадження: 22-ц/813/6429/23 
Справа № 522/18388/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року в цивільній справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки.
29 січня 2018 року заступник прокурора Одеської області подав заяву про забезпечення позову та просив:
- заборонити державним реєстраторам, суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав проводити будь-які реєстраційні дії, у тому числі реєстрацію права власності на будь-які об`єкти нерухомого майна на земельні ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити Управлінню Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради вчиняти дії щодо реєстрації будь-якої дозвільної документації (повідомлень про початок виконання будівельних робіт, дозволів на виконання будівельних робіт, декларацій про готовність об`єкта до експлуатації тощо) щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням корпусів, дробів та літер, до винесення судом рішення по цій справі (в.м., а.с. 37-40).
07 березня 2018 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси заяву заступник прокурора Одеської області про забезпечення позову задоволено (в.м., а.с. 43-44).
09 серпня 2018 року із апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року звернулася ОСОБА_2 (в.м., а.с. 60-64).
20 листопада 2018 року постановою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року залишено без змін (в.м., а.с. 143-147).
24 березня 2023 року через Приморський районний суд м. Одеси ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року та на постанову Апеляційного суду Одеської області. Апелянт не погоджується із ухвалою суду першої інстанції та постановою апеляційною суду та вважає їх такими, що підлягають скасуванню. Апелянт зазначає, що він є законним чоловіком ОСОБА_2 та з моменту укладення договору дарування спірної земельної ділянки апелянт здійснював значні затрати на утримання, управління цим майном та догляду за ним. Більш того, апелянт вказує на те, що між ним та дружиною ОСОБА_2 відсутній спір щодо режиму сумісної власності подружжя на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:54:006:0240, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0751 га, тому той факт, що земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя визнається ОСОБА_2 - дружиною апелянта. Також апелянт вважає, що застосування зазначених в оскаржуваній ухвалі заходів забезпечення позову не є пропорційним до позовних вимог заступника прокурора Одеської області, оскільки позовні вимоги прокурора містять лише вимоги щодо земельної ділянки, а не до об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, апелянт зазначає, що ним пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали про забезпечення позову із причин, які від нього не залежали, оскільки він не був проінформований про розгляд справи, він не отримував ані судових повісток, ані будь-яких інших документів, які б дали змогу йому бути повідомленим про подання клопотання про забезпечення позову, про його розгляд та постановлення оскаржуваної ухвали. Апелянт повідомляє, що 13 березня 2023 року засобами поштового зв`язку він направив до Приморського районного суду м. Одеси заяву про видачу копії оскаржуваної ухвали, яку отримав 21 березня 2023 року. Тому, апелянт просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року та на постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року, скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року та відмовити заступнику прокурора Одеської області у задоволенні заяви про забезпечення позову (в.м. а.с. 150-155).
Згідно з ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час для усунення недоліків, зокрема, для надання апеляційної скарги в новій редакції (з уточненням предмету оскарження) разом з копіями відповідно до кількості учасників справи (в.м. 170-175).
23 червня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків, до якої додано апеляційну скаргу в новій редакції разом із додатками відповідної до кількості учасників справи, а також копію свідоцтва про шлюб та копію договору дарування спірної земельної ділянки.
Зі змісту нової редакції апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є законним чоловіком ОСОБА_2 та з моменту укладення договору дарування спірної земельної ділянки апелянт здійснював значні затрати на утримання, управління цим майном та догляду за ним. Більш того, апелянт вказує на те, що між ним та дружиною ОСОБА_2 відсутній спір щодо режиму сумісної власності подружжя на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:54:006:0240, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0751 га, тому той факт, що земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя визнається ОСОБА_2 - дружиною апелянта (в.м., а.с. 186-195).
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року (в.м., а.с. 219-222) та від 31 серпня 2023 року (в.м., а.с. 239) відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
У судовому засіданні 09 листопада 2023 року представник Одеської обласної прокуратури просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату,час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. З матеріалів справи вбачається, що рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що відправлялися на адреси ОСОБА_1 були повернуті до Одеського апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (в.м. а.с. 245-248 зворот). Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що відправлялися на адреси ОСОБА_2 були вручені відповідачці (в.м., а.с. 243-244).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в заяві обставини дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду, тому вважав, що співмірним забезпеченням позову, як накладення заборони, суд захищає законні інтереси позивача (в.м., а.с. 44).
Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Враховуючи, що питання співмірності заходів забезпечення позову із позовними вимогами вже досліджувалося Апеляційним судом Одеської області та за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 ухвала Приморського районного суду від 07 березня 2018 року була залишена без змін (в.м. а.с. 144-147), а також з урахуванням подання ОСОБА_3 уточненої апеляційної скарги, апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу в межах наступних доводів.
Як вже зазначалося вище, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що є чоловіком відповідачки ОСОБА_2 та з моменту укладення нею договору дарування земельної ділянки він здійснював значні затрати на утримання, управління цим майном та догляду за ним, більше того між ним та дружиною відсутній спір щодо режиму сумісної власності подружжя на земельну ділянку. Тому, апелянт вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали були порушені як норми процесуального права, так і права ОСОБА_1 , як законного власника спірної земельної ділянки (в.м. а.с. 187).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування (п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України).
За ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження належності на праві спільної сумісної власності подружжя спірної земельної ділянки апелянт надав лише копію свідоцтва про шлюб, укладеного між ним та позивачкою (в.м. а.с. 191). Посилання апелянта на здійснення значних затрат на утримання спірної земельної ділянки в матеріалах справи не знайшли свого підтвердження та правового значення для вирішення питання про забезпечення позову не має. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не порушують права власника та/або співвласника спірної земельної ділянки, оскільки носять тимчасовий характер (до моменту їх зміни або скасування) і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 30 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         А.І. Дришлюк