ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/575/23	Головуючий у 1-й інстанції Харлан М.В. 	
Провадження № 33/817/534/23 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Вереса М.Я., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвоката Вереса М.Я. на постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року, — 

в с т а н о в и в:

Постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено йому стягнення у вигляді сплати штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Як визнав суд, ОСОБА_2 04 липня 2023 року, о 09.19 гол., в м. Шумськ по вул. Енергетична керував транспортним засобом марки “Таурег” д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.Огляд для визначення стану сп`яніння проводився на місці у встановленому порядку за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 “Drager”, результат огляду-проба позитивна 0,63 проміле. Проходити додатковий огляд у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 (А) Правил дорожнього руху України.
       В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Верес М.Я. вважає постанову суду першої інстанції незаконною та такою, яка не відповідає фактичним обставинам справи.
        Вважає, що суд прийняв рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передчасно і за відсутності на те достатніх доказів вини останнього.
       Стверджує, що у цій справі суд безпідставно взяв на себе обов`язок обвинувачення і зробив припущення про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
       В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_2 належним чином у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої спільним наказом МВСУ та МОЗУ від 09.11.2015 року № 1452/735 не пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
       Вказує, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 був зупинений працівниками патрульної поліції незаконно, без достатніх на це підстав.
       Зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься направлення водія транспортного засобу направлення на визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу датоване 24.04.2023 р. 09:35 год., однак ніщо не свідчить про те, що направлення було складене, озвучене і вручене у зазначений час.
       Зазначає про розбіжності в часі, зафіксованому у винесених працівниками поліції процесуальних документах. Зокрема — у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду про притягнення до адміністративної відповідальності час вчинення правопорушення зазначено 09 год. 19 хв., а у постанові про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП, яка передувала складанню протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП — 09 год. 56 хв. 
       Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на недопустимість та неналежність відеозаписів, як доказів, оскільки такі здійснені з порушенням вимог закону, а саме безперервності запису події. Вважає, що порушення порядку здійснення відеофіксації, як доказу винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП призводять до сумнівів відповідності події обставинам справи.
       Просить скасувати постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року відносно ОСОБА_2 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
       Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Вереса М.Я., який підтримав подану ним апеляційну скаргу і просить її задовольнити; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
       Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
       Твердження апелянта стосовно того, що суд безпідставно взяв на себе функцію обвинувачення у даній справі є безпідставним і базується виключно на його суб`єктивній оцінці приписів чинного законодавства, яка спростовується судовим рішенням, постановленим судом з дотримання приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, який є нормативним актом, що регулює суспільні відносини по притягненню до адміністративної відповідальності. 
       Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
       Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
       Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №051996 від 04 липня 2023 року, 04 липня 2023 року, о 09.19 гол., в м. Шумськ по вул. Енергетична керував транспортним засобом марки “Таурег” д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд для визначення стану сп`яніння проводився на місці у встановленому порядку за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 “Drager”, результат огляду-проба позитивна 0,63 проміле. Проходити додатковий огляд у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9 (А) Правил дорожнього руху України.
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_2 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
       Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
       Зокрема, актом огляду та роздруківкою з технічного приладу Alcotest “Drager 6820”, якими зафіксовано результат проведеного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 - 0,63 ‰ проміле.
       Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
       Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_2 транспортним засобом, який здійснював рух на транспортному засобі у якого не працював лівий стоп сигнал.
       Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕАС №7277139 від 04.07.2023 про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.121 КУпАП.
       Тому, підстав стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , як про це зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.
       Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 в даному випадку жодним чинимо не впливає на факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності.
       Як стверджується матеріалами відеофіксації, в подальшому працівник поліції повідомив водієві наявні у нього ознаки сп`яніння та, у відповідності до положень п.2.5 ПДР України, запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій транспортного засобу ОСОБА_2 погодився.
       Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 6820 Drager» виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_2 0,63 проміле, з чим останній погодився та не бажав проходити такий огляд в медичному закладі.
       З результативно проведеного огляду ОСОБА_2 погодився, що підтверджується матеріалами провадження.
       З огляду на дані протоколу про адміністративне правопорушення, акту огляду та роздруківки з результатами огляду, а також змісту відеозапису, на якому не зафіксовано жодних заперечень відносно результатів огляду, доведено, що водій був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу.        
       Той факт, що відеозаписи долучені до матеріалів справи є не безперервними та не містять деяких фрагментів, про які зазначено в апеляційній скарзі, що на думку апелянта є недопустимим доказом, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення та процедуру його фіксації, а наведені апелянтом міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.        
       Відсутність на відеозаписі відомостей про складання акту огляду на стан сп`яніння, на що звертає увагу апелянт, не спростовує факту наявності вказаного документа, який підписаний ОСОБА_2 без жодних зауважень.
       Також, не зафіксований матеріалами відеозапису процес оформлення працівником поліції направлення до медичного закладу на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, з урахуванням того, що водій відмовився від такого огляду, не спростовує факту керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що доведено належними та допустимими доказами.
       Розбіжності в часі вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП, зафіксовані протоколом та постановами про адміністративне правопорушення, на чому акцентує увагу апелянт, на думку суду є технічною помилкою, яка повністю спростовується хронологією відеофіксації правопорушення з нагрудних камер поліцейських і не впливає на факт доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що оскаржує його захисник.
       Таким чином, судом правильно встановлено, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 “а” Правил дорожнього руху України, оскільки керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_2 узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.
       Апеляційний суд також звертає увагу, що ці та інші інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють клопотання про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.        
       З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, а судове рішення не відповідає вимогам закону, матеріалами та фактичним обставинам справи, як про це зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Шумського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 р. відносно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:        

       Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , адвоката Вереса М.Я. залишити без задоволення, а постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року щодо ОСОБА_2 — без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя Тернопільського 
       апеляційного суду                                                  Ігор ВАВРІВ

Суддя