Справа № 152/95/23
Провадження № 22-ц/801/1923/2023
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року	Справа № 152/95/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Рибчинського В. П., Копаничук С. Г., 
за участю секретаря судового засідання – Литвина С. С.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Шаргородська міська рада Вінницької області, Служба у справах дітей Шаргородської міської ради Вінницької області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – ОСОБА_2 

розглянув у відритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Шаргородської міської ради Вінницької області на додаткове рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Роздорожної А. Г., у залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Шаргородської міської ради Вінницької області, Служби у справах дітей Шаргородської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про визнання протиправними рішень виконавчого комітету та висновків служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дітей, стягнення моральної шкоди та судових витрат.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та було призначено до розгляду питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору та за надання йому правничої допомоги по справі задоволено повністю:
-стягнуто з Шаргородської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 19 000 грн;
- стягнуто з Шаргородської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3 757,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, адвокат Країло С. В. в інтересах Шаргородської міської ради Вінницької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення суду в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні вказаних судових витрат, а в іншій частині залишити рішення без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Копаничук С. Г.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року справу призначено до розгляду на 05 жовтня 2023 року о 10 год. 00 хв., в подальшому розгляд справи відкладено на 12.10.2023 року о 11 год. 30 хв. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розмір витрат, заявлених до відшкодування є неспівмірним зі складністю справи.
Правова позиція сторони позивача не змінювалася протягом розгляду справи, питання підготовки до справи не вимагало аж 8 годин консультаційного часу з клієнтом, а професійний досвід адвоката позивача не потребував витрачання 2,5 годин на написання адвокатських запитів.
Суд першої інстанції безпідставно та без будь-якої мотивації відхилив доводи представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник Шаргородської міської ради Вінницької області апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Додаткове рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону в повному обсязі не відповідає.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено таке: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».
Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі N 904/4507/18.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 174 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованій у справах №826/1216/16 від 27.06.2018, №755/9215/15-ц від 19.02.2020, №910/12876/19 від 07.07.2021, №753/15687/15-ц від 14.11.2018, №753/15683/15 від 26.09.2018, №910/3929/18 від 18.06.2019.
Представник позивача на підтвердження понесених витрат надав квитанцію до прибуткового касового ордера №13 від 24 січня 2023 року на суму 5000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера №233 від 6 липня 2023 року на суму 14000 грн, розрахунок та погодження винагороди (гонорару, понесених витрат) за надану правничу допомогу (послуги) адвоката від 9 липня 2023 року на суму 19 000 грн.
Водночас, за змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.
Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000 грн є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Із наданого розрахунку та погодження винагороди за надану правничу допомогу адвоката видно, що до переліку правничої допомоги включено, роботи, на які кількість витраченого часу та суми нарахованого гонорару, не відповідають критеріям реальності витрат та розумного розміру.
Зокрема, отримання процесуальних документів, ознайомлення з їх змістом, подання та направлення процесуальних документів (тривалістю 0,5 години та вартістю 300 грн кожна); виготовлення копій документів; складання та подання заяви про відвід головуючому судді та секретарю судового засідання – на двох аркушах, переважний зміст якої складає цитування норм цивільного процесуального закону (тривалість – 3 години, вартість 1 800 грн); ознайомлення зі вступною та резолютивною частиною рішення суду та складання даного розрахунку – на трьох аркушах (тривалість – 3 години, вартість 1 800 грн); складання заяви про винесення додаткового рішення – на 3 трьох аркушах (тривалість – 3 години, вартість 1 800 грн) та ін.
Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000 грн є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг у цій справі не відповідає, складності цієї справи, критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумного розміру цих витрат.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в суді першої інстанції представником відповідача подавались заперечення проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, проте районний суд при ухваленні додатково рішення не надав їм належної оцінки.
Виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження під час перегляду справи, відтак заявлений розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 10 000 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції було прийняте із порушенням норм процесуального права, а тому воно підлягає зміні у частині стягнутого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Шаргородської міської ради Вінницької області задовольнити частково.
Додаткове рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2023 року змінити, стягнувши з Шаргородської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 10 000 грн судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
У решті додаткове рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                                   В. В. Оніщук

Судді                                                                         В. П. Рибчинський

                                                                               С. Г. Копаничук