ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" жовтня 2023 р.                                         Справа№ 910/4717/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Козир Т.П. 
 
при секретарі судового засідання Линник А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"
на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019
у справі №910/4717/19 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"
до: 1. Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві,
2. Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2: Головне управління ДФС у м. Києві,
про стягнення 182 854,79 грн,
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" (далі - ТОВ "Аскоп-Україна") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - ГУ ДКСУ у м. Києві, відповідач-1) та Державної  податкової інспекції у Дніпровському  районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач-2) про стягнення 182 854,79 грн, з яких 146 000,00 грн інфляційних втрат та 36 854,79 грн 3% річних, посилаючись на порушення податковими органами приписів статті 200 Податкового кодексу України щодо відшкодування ПДВ у розмірі 400 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/4717/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з безпідставності нарахування 3% річних та інфляційних втрат на бюджетну заборгованість, оскільки це не передбачено Податковим кодексом України (далі - ПК України) та прямо заборонено Цивільним кодексом України (далі - ЦК України); відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України ефективним способом захисту порушеного права підприємства-платника податку на відшкодування суми податку на додану вартість з державного бюджету є саме стягнення пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Аскоп-Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права у зв`язку з чим є незаконним.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ "Аскоп-Україна" зауважило, що невиконання державою в особі її уповноважених органів у встановлені законом строки обов`язку щодо повернення податку є тим юридичним фактом (деліктом), що породжує цивільні права та обов`язки, зокрема, виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України; відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сєрков проти України" (заява №39766/05 від 07.07.2011) нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму ПДВ є належним способом захисту.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Аскоп-Україна" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів ОСОБА_2., ОСОБА_1.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Аскоп-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/4717/19, розгляд якої призначено на 09.10.2019; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.
Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшли: 12.09.2019 від відповідача-1 - відзив на апеляційну скаргу, 18.09.2019 від відповідача-2 - відзив на апеляційну скаргу, 23.09.2019 від позивача - пояснення у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у розгляді справи №910/4717/19 оголошено перерву до 20.11.2019.
В судовому засіданні 20.11.2019 третьою особою подано клопотання про зупинення провадження до винесення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №910/4590/19, в якій має бути вирішено питання щодо предметної юрисдикції у подібних правовідносинах.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №910/4717/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/4590/19. Зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/4590/19.
07.09.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві надійшов лист щодо надання інформації про результати розгляду справи №910/4590/19 Великою Палатою Верховного Суду.
Службовою запискою головуючого судді та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з посади суддів Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4717/19.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 апеляційну скаргу у справі № 910/4717/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Аскоп-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/4717/19 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.; поновлено апеляційне провадження у справі №910/4717/19; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Аскоп-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі № 910/4717/19 призначено на 04.10.2023.
У судове засідання 04.10.2023 позивач та третя особа явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про поважність причин нез`явлення в судове засідання суд не повідомляли.
Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
За приписами частини 1, пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
З матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв позивача та третю особу про розгляд апеляційної скарги на юридичні адреси їх місцезнаходження, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Також колегія суддів зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості знайомитись з відповідними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/) з огляду на приписи частини 1 статті 9 ГПК України, частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", відповідно до яких доступ до судових рішень є відкритим, а повний текст судових рішень підлягає оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.
В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Крім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третьої особи, враховуючи, що останні про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції не повідомляли та не заявляли клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі вказаних осіб.
У судовому засіданні 04.10.2023 представники відповідачів 1, 2 проти вимог апеляційної скарги заперечили, вважають її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просять суд відмовити в її задоволенні та закрити провадження у даній справі.
04.10.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів 1, 2, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 18.12.2015 ТОВ "Аскоп-Україна" подало до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві в електронній формі податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 року, в рядку 23.2 якої зазначило, що бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку підлягає сума 400 000,00 грн.
На виконання вимог податкового законодавства разом з вищевказаною податковою декларацією ТОВ "Аскоп-Україна" подало заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за листопад 2015 року в розмірі 400 000,00 грн. та розрахунок бюджетного відшкодування на вказану суму.
Матеріали справи не містять доказів складення та направлення контролюючим органом на адресу ТОВ "Аскоп-Україна" актів про порушення в порядку статті 86 ПК України або податкових повідомлень в порядку статті 200 ПК України щодо заявленого позивачем бюджетного відшкодування в розмірі 400 000,00 грн.
Позивач стверджував, що граничний термін подання/отримання податкової декларації з ПДВ за листопад 2015 року закінчився 21.12.2015, оскільки податкова декларація з ПДВ за листопад 2015 року була подана позивачем до податкового органу та отримана останнім 18.12.2015, податковий орган, згідно з приписами ст. 200 Податкового кодексу України, повинен був до 20.01.2016 провести камеральну перевірку заявлених у ній даних та до 27.01.2016 подати до органу Державної казначейської служби України висновок з зазначенням суми ПДВ в розмірі 400 000,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету, а орган Державної казначейської служби України - перерахувати такі кошти ТОВ "Аскоп-Україна" до 03.02.2016.
У матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження виконання бюджетного відшкодування в розмірі 400 000,00 грн на користь позивача - ТОВ "Аскоп-Україна".
Вважаючи свої права порушеними, ТОВ "Аскоп-Україна" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДПІ в Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
За результатами розгляду вищевказаного позову Окружним адміністративним судом міста Києва була прийнята постанова від 30.01.2017 у справі № 826/5990/16, якою адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку з зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 400 00,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна"; зобов`язано ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС України у м. Києві скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на користь ТОВ "Аскоп-Україна" за листопад 2015 року.
З 01.01.2017 до положень статті 200 ПК України, в тому числі пункту 200.12 та 200.13, були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" № 1797-VIII від 21.12.2016, яким передбачалось, що податковий орган не подає органу казначейства висновків про суму податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню платникам податку за їх заявами. Заяви платників податків протягом операційного дня їх отримання відповідно до внесених Законом №1797-VIII змін повинні вноситись контролюючим органом до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, а узгоджена у встановленому порядку сума податку на додану вартість перераховується органом казначейства з бюджету на рахунок платника у банку протягом п`яти операційних днів з моменту її узгодження на підставі внесених до Реєстру відомостей.
Враховуючи такі зміни законодавства, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017 у справі №826/5990/16 апеляційну скаргу ТОВ "Аскоп-Україна" задоволено частково; постанову адміністративного суду першої інстанції в частині зобов`язання ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС України у м. Києві вчинити дії скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов`язано податковий орган внести заяву позивача про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 400 000,00 грн відповідно до податкової декларації з ПДВ вартість за листопад 2015 року №9256387081 від 18.12.2015 до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2017 залишено без змін.
Однак, податковий орган вищевказане рішення суду не виконав та відповідних відомостей до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не вніс, заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ в розмірі 400 000,00 грн. перед ТОВ "Аскоп-Україна" не сплачена.
Посилаючись на невиконання податковим органом зазначеного рішення суду у справі №826/5990/16, позивач просив стягнути з Державного бюджету України інфляційну складову боргу в розмірі 146 000,00 грн. та 3% річних в розмірі 36 854,79 грн, нарахованих на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 400 000,00 грн за період з 04.02.2016 по 28.02.2019.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України                          (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України.
Пунктом 200.7 статті 200 ПК України установлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
На підставі пункту 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.
Пунктом 200.10 статті 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.
Позивач стверджував, що граничний термін подання/отримання податкової декларації з ПДВ за листопад 2015 року закінчився 21.12.2015, оскільки податкова декларація з ПДВ за листопад 2015 року була подана позивачем до податкового органу та отримана останнім 18.12.2015. 
Згідно з приписами статті 200 ПК України вказаний суб`єкт владних повноважень, повинен був до 20.01.2016 провести камеральну перевірку заявлених у ній даних та до 27.01.2016 подати до органу Державної казначейської служби України висновок із зазначенням суми ПДВ в розмірі 400 000,00 грн, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а орган Державної казначейської служби України - перерахувати такі кошти ТОВ "Аскоп-Україна" до 03.02.2016.
За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2017 у справі №826/5990/16 визнано протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 400 00,00 грн, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ "Аскоп-Україна". Дане рішення в цій частині залишено без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017.
Крім цього, зазначеною постановою апеляційного адміністративного суду зобов`язано ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві внести заяву ТОВ "Аскоп-Україна" про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 400 000,00 грн відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2015 року №9256387081 від 18.12.2015 до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Пунктом 14.1.18. статті 14 ПК України, передбачено, що бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника.
Відповідно до пункту 1 статті 1 ПК України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 23 статті 200 ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ.
Відповідно до пункту 8 частини 1 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.
За частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах                  1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.
Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому у справі №910/4717/19 заявлена була лише вимога про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних не поєднані з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України.
При вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суми такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі, а тому цей спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 до вирішення якої було зупинено апеляційне провадження у даній справі.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 175 і пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Тобто, провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Враховуючи викладене, зважаючи на характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглянувши даний спір по суті, допустив порушення норм процесуального права, оскільки провадження у даній справі підлягає закриттю.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі.
Відповідно до частини 1 статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
При цьому, згідно з частиною 4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевикладене, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/4717/19 та закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною 2 статті 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 278 ГПК України встановлено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити позивачеві - ТОВ "Аскоп-Україна" передбачене частиною 2 статті 231 ГПК України право протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до Північного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, розгляд якої підлягає вирішенню місцевим загальним судом в порядку адміністративного судочинства.
Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Керуючись статтями 231, 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/4717/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 у справі №910/4717/19 скасувати.
3. Закрити провадження у справі №910/4717/19.
4. Матеріали справи №910/4717/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 06.10.2023.

Головуючий суддя                                                                      А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                Т.П. Козир