П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/10895/23 
Головуючий у 1-й інстанції:   Фелонюк Д.Л.  
Суддя-доповідач:  Залімський І. Г. 
 04 грудня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації витрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;
- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації - 28.09.2022.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.09.2023 повернуто вказану позовну заяву у зв`язку із невиконанням позивачем обов`язку щодо плати судового збору за подання вказаної позовної заяви.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.09.2023 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до необґрунтованого повернення позовної заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 належить до заробітної плати, а тому позивач звільнений від сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".
Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно із частиною 3 статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Встановлено, що позивач не подав до суду першої інстанції доказів сплати судового збору за подання вказаної позовної справи, мотивуючи це тим, що він звільнений від такого обов`язку відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Підставою для залишення без руху вказаної позовної заяви та подальшого її повернення слугував висновок суду першої інстанції про те, що позивач зобов`язаний сплатити судовий збір за подання позовної заяви та не звільнений від такого обов`язку відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
В обґрунтування вказаного висновку суд першої інстанції зазначає, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати має компенсаторний характер, спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язана з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги, а тому, не відноситься до сум заробітної плати.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
За змістом рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) заробітною платою, яка належить працівнику, є усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Вказаний висновок підтримує Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 02.03.2023 у справі №460/14618/21.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 зазначила, що на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року № 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).
Відповідно до п.1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.
З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
Тобто, за змістом вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, на відміну від середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є компенсаційною виплатою, яка входить до структури заробітної плати.
З урахуванням наведених норм, які визначають правову природу та порядок нарахування компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, а також вказаних висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду та Конституційного Суду України, апеляційний суд вважає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати належить до заробітної плати.
Таким чином, позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації витрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, зобов`язання Військову частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації - 28.09.2022.
Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача обов`язку сплатити судовий збір за подання вказаної позовної заяви, що призвело до безпідставного залишення такої позовної заяви без руху та її подальшого повернення.
Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами  для  скасування  ухвали суду,  яка перешкоджає подальшому  провадженню  у  справі,  і  направлення   справи   для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне  з`ясування судом обставин,  що мають значення для справи; недоведеність обставин,  що мають значення для справи, які  суд першої інстанції вважає встановленими;  невідповідність висновків суду обставинам справи;  неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права,  які призвели до неправильного вирішення питання.
Зважаючи на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, так як постановлена з порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Мацький Є.М.