ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року  
м. Черкаси   

  		

справа № 711/4235/23
провадження № 22-ц/821/1495/23
категорія 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

28 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Свої позовні вимоги мотивула тим, що вона з 16 серпня 2003 року по 09 лютого 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2017 року (справа № 711/221/2017), яке набрало законної сили 20 лютого 2017 року шлюб між ними було розірвано. 
За час подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не надає фінансової допомоги на утримання сина та жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, знаючи, що син ходить до шкоди і потребує піклування та догляду, займається додатково з репетитором, відвідує гуртки. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи вищевикладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 червня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в чатсині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавством України перебачений обов`язок на утримання своїх неповнолітніх дітей обоама батьками.
Оскільки шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає з матерею, відтак батько дитини зобов`язаний надавати допомогу для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір заявлених аліментів був визнаний судом достатнім, відтак позовні миги було задоволено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 осркажив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив змінити рішення суду першої інстанції в чатсині визначенні розміру стягнутих аліментів та стягнути відповідні аліменти з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 чатсини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скрага мотивована тим, що під час розгляду справи суд не врахував, що відповідач не ухиляється від надання допомоги своїй дитині від першого шлюбу.
Крім того, з 03 вересня 2022 року ОСОБА_2 перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_4 , в якому народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки поява другої дитини спричинила додаткові витрати, тому вважає за можливим сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу заробітка на користь позивача.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив
Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 16 серпня 2003 року по 09 лютого 2017 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2017 року.
За час подружнього життя у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сторони у справі не заперечили тієї обставини, щот після розірвання шлюбу, неповнолітній син ОСОБА_3 залишився проживати з матерерю та перебуває на її утриманні. 

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.  Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.  Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.  Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України  батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За положеннями частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.  За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.  За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на правівласності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерелопоходження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.  Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 саттті 182 СК України). 
Перевіряючи обгрунтованість висновків суду та мотиви доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
У висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зазначено, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів, потреб дитини даного віку, встановив, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, та врахував вимоги закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При цьому, оскільки дитина, має право на достатній рівень матеріального забезпечення, батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.
Зазначене відповідає висновку зробленому у постанові Верховного Суду від   05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц.
Суд, застосовуючи вимоги вказаних статей Цивільного та Сімейного кодексів з урахуванням вищевстановлених фактичних обставин справи, правильно визначив, що обґрунтованим, доведеним, розумним та справедливим є розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, що і було визначено районним судом. 
Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на ту обставину, що на даний час він має іншу сім`ю з іншою жінкою та в них народилася дитина, дочка ОСОБА_5 не є підставою для зміни судового рішення про стягнення аліментів в частині стягнутих аліментів, оскільки скаржник має обов`язок, визначений законодавством України щодо забезпечення належного виховання та утримання всіх своїх дітей. 
Під час розгляду справ в суді апеляційної інстанції колегія суддів, враховуючи матеріали справи погоджується з висновком районного суду про те, що розмір аліментів, який стягується з позивача на утримання дітини є достатнім, і його безпідставне зменшення призведе до того, що інтереси дитини не будуть якнайкраще забезпечені.
Додані до апеляційної скарги - витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що ОСОБА_6 не є особою-підприємцем та довідка з Пенсійного фонду України про те, що він не перебуває на обліку в пенсійному фонді як пенсіонер не є підставою для зміни чи скасування рішення, оскільки відповідач 1979 року народження є працездатною особою, яка в силу своїх обов`язків зобов`язана забезпечити належне утримання своїх дітей. 
Крім того, при перевірці обґрунтованості мотивів суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції перш за все виходить із необхідності захисту інтересів дитини, а тому доводи відповідача ніяким чином не спростовують висновків суду, належним чином вмотивованим та викладеним з урахуванням наданих доказів та наявних матеріалів справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2023 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        О.В. Карпенко

                                                                       Л.І.Василенко