УХВАЛА
 
30 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 354/668/15-ц
провадження № 61-14686ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року в справі за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Новекс Дім», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державне підприємство «Ворохтянське сільське господарство», ОСОБА_2 , про визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки, 
встановив:
11 жовтня 2023 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Шиманська Н. С. засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2023 рокуу вказаній справі.
Представник заявника просить суд поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ураховуючи те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 13 вересня 2023 року, тому останнім днем звернення з касаційною скаргою є 13 жовтня 2023 року.
Представник заявника звернулася з касаційною скаргою 11 жовтня 2023 року, тому строк на касаційне оскарження судових рішень не пропущений та поновлення не потребує.
Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
До касаційної скарги додано докази сплати судового збору у розмірі 2 147, 20 грн, проте незрозуміло, чим керувався заявник при визначенні розміру судового збору за подання касаційної скарги, не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами розмір сплаченого судового збору.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення з позовом) судовий збір за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що з 01 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 1 218, 00 грн.
Рішенням суду першої інстанції, залишене без змін постановою апеляційного суду, заявник оскаржував лише в частині задоволеної позовної вимоги про витребування земельної ділянки.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Аналіз касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не дозволяє встановити ціну позову щодо вимоги майнового характеру (вартість спірного нерухомого майна станом на дату звернення з позовом, витребувати яке просив позивач), у зв'язку з чим неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання цієї касаційної скарги.
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати суду касаційної інстанції інформацію про ціну позову в частині оскарження вимоги майнового характеру (про витребування земельної ділянки), а також самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги в цій частині, підтвердивши його належними доказами (зокрема, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості майна) та сплатити судовий збір у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості майна, витребувати яке з чужого незаконного володіння просив позивач.
Ураховуючи викладене, оскільки заявником до касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 147, 20 грн, то ОСОБА_1 у разі необхідності необхідно доплатити різницю судового збору щодо вимоги майнового характеру, визначену відповідно до вимог закону.
Також суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження вимоги майнового характеру слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перерахований або внесений до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: судовий збір (Верховний Суд, 055).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов'язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов'язково наводитись у взаємозв'язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам закону.
Так, у касаційній скарзі хоч і є посилання на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 27 лютого 2019 року в справі № 200/23151/14-ц, від 08 липня 2020 року в справі № 612/808/18, від 14 липня 2020 року в справі № 686/23977/18, від 19 серпня 2020 року в справі № 639/6295/16-ц, від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18, від 10 лютого 2021 року в справі № 619/2796/19-ц, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц, від 10 травня 2023 року в справі № 204/8118/14, проте в обґрунтуванні касаційної скарги посилається вже на зовсім інші постанови Верховного Суду (зокрема, на постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, від 22 квітня 2021 року в справі № 904/1017/20, від 16 листопада 2021 року в справі № 904/2104/19, від 20 липня 2022 року в справі № 703/2284/19, від 21 червня 2023 року в справі № 916/3027/21).
Крім того, заявник не визначає підставою касаційного оскарження судових рішень відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та, посилаючись на неврахування судами висновків Верховного Суду, не зазначає, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваних судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.
Також підставами касаційного оскарження судових рішень вказано те, що справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представника, третьої особи ОСОБА_2 та її представника; суд ухвалив рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме, без власника спірної земельної ділянки; суди не дослідили зібрані у справі докази. Проте такі посилання наведені без взаємозв'язку з конкретним (конкретними) пунктом (пунктами) частини другої статті 389 ЦПК України.
У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).
З огляду на викладене, заявнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження та надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також надати інформацію про ціну позову в частині оскарження вимоги майнового характеру та у разі необхідності доплатити судовий збір, розмір якого має бути визначений заявником самостійно відповідно до вимог закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов'язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року залишити без руху.
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                       М. Ю. Тітов