ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року		Справа № 500/458/19 пров. № А/857/14931/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач – Качмара В.Я.,
суддів – Довгополова О.М., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки), провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (суддя Осташ А.В., м.Тернопіль, повний текст складено 25 липня 2023 року), -

ВСТАНОВИВ:

Ще у лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі – ГУДФС; правонаступник - Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі – Головне управління) в якому просив скасувати:
податкові повідомлення-рішення від 20.11.2018 №№0219281306, 0219291306 (далі – ППР №№281, 291 відповідно);
рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 20.11.2018 №0219251306 (далі – Рішення);
вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 20.11.2018 №Ф-0219261306 (далі – Вимога).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 2 березня 2020 року позов задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2020 року скасовано рішення суду першої інстанції і прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову (далі – Судові рішення).
Постановою Верховного Суду від 8 лютого 2023 року касаційну скаргу ФОП задоволено частково. Судові рішення та додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
За результатами нового розгляду справи рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР №281 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі – ПДФО) на суму 182574,27 грн, в тому числі: 146059,41 грн - основний платіж та 36514,86 грн штрафні (фінансові) санкції. Визнано протиправним та скасовано ППР №291 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 16627,80 грн, в тому числі: 13302,24 грн - основний платіж та 3325,56 грн штрафні (фінансові) санкції. Визнано протиправною та скасовано Вимогу в частині недоїмки на суму 60985,67 грн. Визнано протиправним та скасовано Рішення в частині штрафних санкцій на суму 11274,78 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління в користь ФОП понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5758,44 грн згідно платіжного доручення №56 від 12.02.2019 та частину понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
В доводах апеляційної скарги відповідач посилається на висновки Верховного Суду, що викладені у Постанові суду, в частині того, що сідельний тягач та напівпричіп відноситься до вантажних автомобілів чим підтверджено висновки контролюючого органу щодо спірних відносин у вказаній частині. Зазначає, що перевіркою підтверджено завищення витрат на виплату зарплати з нарахуванням єдиного внеску за перевіряємий період. Вказує на неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що такі підлягають зменшенню.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі наданих ФОП первинних документів та висновків судово-економічної експертизи, судом спростовано твердження контролюючого органу про заниження суми чистого оподаткованого доходу на який нараховується єдиний внесок, тому відповідно спростовується і його твердження щодо заниження позивачем суми єдиного соціального внеску. Щодо судових витрат, то цей суд вказав, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 10000 грн.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ФОП 23.08.1995 зареєстрований в Тернопільській райдержадміністрації, як самозайнята особа, 23.08.1995 взято на податковий облік в органах державної податкової служби, основний вид діяльності КВЕД 49.41 вантажний автомобільний транспорт.
У період з 26.09.2018 по 09.10.2018 ГУДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 17.10.2018 №2303/19-00-06/ НОМЕР_1 (далі – Акт, т.1 а.с.19-53).
У вказаному Акті, контролюючим органом було встановлено порушення позивачем:
підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, підпунктів 177.4.2, 177.4.3, 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі – ПК), внаслідок чого занижено ПДФО на 312 761,05 грн (у тому числі, за 2016 рік – 46124,11 грн, за 2017 рік – 266636,94 грн);
пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 ПК, внаслідок чого занижено військовий збір на 28 484,45 грн (у тому числі, за 2016 рік – 3 843,67 грн, за 2017 рік – 24 640,78 грн);
абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон 2464-VI), внаслідок чого занижено зобов`язання зі сплати єдиного внеску на 130590,29 грн (у тому числі, за 2016 рік – 56373,88 грн, за 2017 рік – 74216,41 грн).
Перевіркою встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік на 256245,08 грн та за 2017 рік на 1642718,85 грн, в результаті:
завищення витрат, пов`язаних з отриманням доходу, у зв`язку з віднесенням позивачем до складу витрат за 2017 рік витрат на утримання основних засобів подвійного призначення: на ремонт вантажних автомобілів - 553879,95 грн; на шини та шиномонтаж - 355063,10 грн, - тоді як відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК витрати такого роду не підлягають включенню до складу витрат фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування;
завищення витрат на відрядження водіїв на 255000 грн за 2016 рік та на 630000 грн за 2017 рік, які перевіркою документально не підтверджені;
завищення витрат на виплату заробітної плати (з нарахуванням сум єдиного соціального внеску) на 1245,08 грн за 2016 рік та на 28253,12 грн за 2017 рік, що є порушенням пункту 177.2 статті 177 ПК, відповідно до якого, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. 
20.11.2018 на підставі Акта відповідачем прийнято ППР:
№281, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 390951,32 грн (основне зобов`язання 312761,05, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 78190,27);
№291, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 35605,57 (основне зобов`язання 28484,45 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 7121,12 грн);
Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 130590,29 грн;
Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 18696,42 грн. 
Спірним питанням в межах апеляційного перегляду справи є, питання щодо завищення позивачем витрат на виплату заробітної плати та витрат на відрядження водіїв, зазначені в оскаржуваних ППР.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно статті 138 ПК однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Статтею 177 ПК встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 177.2 статті 177 ПК визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця, витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею, документально не підтверджені витрати.
Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
У відповідності до пункту 177.2 статті 177 ПК об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Перелік, витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначено пунктом 177.4 статті177 ПК, до яких зокрема належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, обов`язкові виплати;
- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої | фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість): суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням і господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
При цьому, згідно аналізу статті 177 ПК для віднесення фізичною особою-підприємцем витрат, до витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та зменшення оподатковуваного доходу на суму таких витрату необхідно щоб такі витрати були:
- документально підтверджені;
- фактично понесені (оплачені);
- понесені в межах господарської діяльності та пов`язані із отриманням доходу від підприємницької діяльності.
Як уже вказано вище, ФОП здійснює надання послуг по перевезенню вантажу. Вказаний вид господарської діяльності передбачає необхідність компенсації (виплати) добових та інших витрат водіям, залученим до здійснення перевезення вантажів.
Вказаний вид витрат (виплата добових, інших витрат згідно авансових звітів) є такими що безпосередньо пов`язаний із отриманням доходу від підприємницької діяльності, а відтак фізична особа-підприємець має право зменшити оподатковуваний дохід на суму таких документально підтверджених понесених витрат (які у відповідності до підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 є витратами, безпосередньо пов`язаними із отриманих доходом).
Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи від 19.12.2019 №1113/1402-1403/19-22 (далі – Висновок) встановлено, що:
в період 2016-2017 років кількість діб перебування працівників ФОП у відрядженнях, вказаних у звітах про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, відповідає даним наказів на відрядження кожному водію;
в результаті дослідження представлених документів витрати на відрядження водіїв (сума добових) по ФОП документально підтверджується за 2016 рік у сумі 255000 грн, за 2017 рік – у сумі 630000 грн.
Крім того, правомірність зменшення ФОП чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки на суму понесених витрат на відрядження (оплату добових та інших документально підтверджених витрат, доданих до авансових звітів) підтверджується наявними у матеріалах справи відповідними документами за вказані роки, а саме: платіжними відомостями, наказами про відрядження, звітами про використання коштів, видних на відрядження або під звіт.
За змістом пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень`ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до підпункту 161.1.1 п.161 ПК платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 Податкового кодексу, а саме фізична особа-резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Крім того, підпунктом 161.1.5 пункту 161 ПК передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 ПК.
Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску фізичної особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктами 2 та 3 статті 9 Закону №2464-VIпередбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахуванні (обчислення) виплату (доходу), на які відповідно до Закону України нараховується єдиний внесок.
Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Так, відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено база оподаткування єдиним внеском обраховується суб`єктом господарювання самостійно та по-місячно, виходячи із суми доходу (прибутку), отриманого від здійснення діяльності, визначеного згідно вимог статті 177 ПК, однак в межах максимальної (мінімальної) величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом.
Приписами Закону №2464-VI визначено, що застосування середньомісячного показника не передбачено, оскільки суб`єкт господарювання протягом звітного періоду (року) може отримувати різний дохід (збиток) у тому чи іншому місяці. обрахований суб`єктом господарювання на підставі бухгалтерських та інших документів.
Порядок та механізм нарахування середньомісячного річного оподаткованого доходу в Декларації про майновий стан і доходи та щомісячної суми чистого оподатковуваного доходу (прибутку) із нарахування суми єдиного соціального внеску не є тотожними та регулюється різними нормативно-правовими актами. Крім того, вказані поняття є різними за своєю правовою природою.
Зокрема, в додатку Ф4 до Декларації про майновий стан і доходи зазначається розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу з метою визначення ставки оподаткування податком на доходи фізичних осіб згідно пункту 167.1 статті 167 ПК.
Натомість, пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.
Таким чином, щомісячний дохід (прибуток) з метою визначення бази оподаткування єдиними внеском - це величина яка, враховуючи положення Закону №2464-VI обраховується платником податків самостійно, враховуючи доходи та витрати понесені суб`єктом господарювання у кожному конкретному місяці на підставі первинних документів. На підставі такого показника помісячно обраховується сума єдиного внеску що підлягає сплаті до бюджету з урахуванням максимальної (мінімальної) величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом.
Слід врахувати, що щомісячний чистий дохід, це величина, яка, враховуючи положення Закону №2464-VI, вираховується платником податків самостійно, враховуючи при цьому щомісячні витрати на придбання товару, витрати на здійснення підприємницької діяльності (оренда, податки, придбання ТМЦ тощо) та доходів в ході реалізації робіт та послуг у кожному конкретному місяці на підставі первинних документів.
Окрім того, згідно з пункту 1 розділу 4 «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого наказом Міністерства фінансів України (далі – Мінфін) 14.04.2015  № 435 (у редакції наказу Мінфіну від 15.05.2018 № 511)(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905), звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.
Відтак, на підставі наданих ФОП первинних документів та Висновку судово-економічної експертизи, спростовано твердження контролюючого органу про заниження суми чистого оподаткованого доходу на який нараховується єдиний внесок, тому відповідно спростовується і його твердження щодо заниження позивачем суми єдиного соціального внеску.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування, оскаржуваних ППР, Вимоги та Рішення у спосіб, що наведений в оскаржуваному рішенні суду.
Щодо стягнення в користь ФОП витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, замість заявлених 25000 грн, то оцінивши подані документи на понесення судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд підтримує висновки суду першої інстанції, що такі витрати є реальними, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору і підтвердженими матеріалами справи, тому повністю доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 13 листопада 2023 року.