ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 526/1156/20
провадження № 61-7776св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Гадяцької міської ради, Гадяцька міська рада,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 червня 2022 року в складі колегії суддів: Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л., Кузнєцової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просила зобов`язати відповідачів знести самочинно збудований гараж, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позову зазначала, що вона набула право власності на будинок на АДРЕСА_2 після смерті матері. Земельна ділянка, на якій він розташований, не приватизована. В суміжному з її будинком домоволодінні на АДРЕСА_1 розташований гараж, який побудований з порушенням будівельних норм, без дотримання протипожежної відстані до її будинку у розмірі 8 м.
У ОСОБА_2 не було всіх необхідних дозвільних документів для будівництва гаража, він не зареєстрований в бюро технічної інвентаризації через невідповідність державним будівельним нормам, а також відповідає ознакам самочинно збудованого об`єкта.
Вказана будівля створює загрозу для її життя та життя і здоров`я її дітей через порушення протипожежних норм.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що на момент початку будівництва гаража забудовник мав необхідний пакет документів. За умови проведення технічного обстеження спірного гаража, його можливо прийняти в експлуатацію і в подальшому використовувати за призначенням.
Відсутність державної реєстрації органами бюро технічної інвентаризації спірного гаража жодним чином не пов`язане з відсутністю дозволів на його будівництво.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 червня 2022 року рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Зобов`язано ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно збудований гараж (господарську будівлю), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що гараж побудовано із суттєвим порушеннями будівельних норм та правил, зокрема протипожежна відстань між ним та належним позивачу будинком не відповідає вимогам державних будівельних норм, гараж не введено в експлуатацію, тому відповідно до статті 105 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) він є самочинним будівництвом.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 21 червня 2022 року та залишити в силі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2021 року.
На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16 та у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 458/1173/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Спірний гараж не є самочинним будівництвом, оскільки його будівництво проводилось на підставі заяви забудовника, документа, який посвідчує право забудовника на користування земельною ділянкою, та рішення місцевої ради про погодження будівництва.
В матеріалах справи відсутні докази, що гараж становить загрозу життю та здоров'ю ОСОБА_1 та членів її сім'ї.
Ані вона, ані її недієздатний син ОСОБА_3 не можуть виконати рішення суду про знесення самочинно збудованого гаража за власний рахунок. Постанова апеляційного суду є несправедливою та порушує їх права на вільне володіння та користування власним майном.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Гадяцького районного суду Полтавської області.
30 листопада 2022 року справа № 526/1156/20 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.
ОСОБА_1 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Також просила поновити строк на подачу відзиву з огляду на те, що під час направлення відзиву на адресу суду вперше вона помилково не підписала його, внаслідок чого його було повернуто без розгляду.
Враховуючи наведене та положення статті 127 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_1 строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 як спадкоємцю ОСОБА_4 належить на праві власності будинок А-1 з допоміжними господарчими будівлями: сарай Б, вбиральня Г, огорожа № 1, розташований на земельній ділянці фонду міської ради на АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 травня 2005 року.
Рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 427 від 30 вересня 1974 року ОСОБА_5 , чоловіку відповідача ОСОБА_2 , надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_2 площею 440 кв. м та здійснено в натурі виділ вказаної земельної ділянки.
Відповідно до договору про надання в безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_5 надана в безстрокове користування вищезазначена земельна ділянка.
Згідно акту прийому в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських споруд індивідуального забудовника від 12 травня 1986 року садиба, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку А-1, сараю В, літнього душу Б, вбиральні Г, погребу в2, прийнята в експлуатацію. Її забудовником є ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого Гадяцькою міською радою 22 серпня 1986 року, ОСОБА_5 є власником домоволодіння на АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 . Спадкове майно складається з частини будинку з допоміжними господарчими будівлями: літній душ, літня кухня, вбиральня, огорожа, розташованого на земельній ділянці міської ради площею 365 кв. м в АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_5 , належить право власності на частину вищевказаного будинку з допоміжними господарчими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .
Рішенням Гадяцької міської ради від 27 грудня 1996 року № 460-2 надано дозвіл ОСОБА_3 на будівництво гаража розміром 6,0 м x 4,0 м на своїй земельній ділянці на АДРЕСА_1 . 
Рішеннями Гадяцької міської ради від 27 грудня 1996 року № 482-1 та № 482-2 дозволено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 змінити конфігурацію земельних ділянок на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 без зміни їх загальної площі. 
27 серпня 1997 року ОСОБА_4   надала згоду на здійснення ОСОБА_3 добудови на території її садиби за умови еквівалентного обміну землею, що підтверджується її заявою до Гадяцької міської ради.
Відповідно до висновку експерта № 1352, складеного 26 березня 2021 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 526/1156/20, протипожежна відстань між гаражем, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , на час надання дозволу на будівництва гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,  не відповідає вимогам п.3.25* ДБН 360-92* «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень».
Будівництво гаража здійснено на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні забудовника ОСОБА_3 згідно рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 482-2 від 27 грудня 1996 року «Про зміну конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 », та відповідно до рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 480-2 від 27 грудня 1996 року про надання дозволу ОСОБА_3 на будівництво гаража розміром 6,0 x 4,0 м і погоджено начальником СДПЧ, головним архітектором району та попереднім власником будинку АДРЕСА_2 , при цьому фактична відстань між житловим будинком на АДРЕСА_2 та гаражем на АДРЕСА_1 не перевищує відстань (5,0 м), яка була погоджена відповідними органами та службами.
Під час будівництва гаража забудовником витримана відстань між гаражем на АДРЕСА_1 та житловим будинком на АДРЕСА_2 , яка була погоджена місцевими виконавчими органами.
Питання щодо технічної можливості усунення невідповідності вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва в частині невідповідності протипожежним вимогам шляхом перебудови чи знесення гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вирішується міськими радами та їх виконавчими органами та не входить до компетенції експерта будівельно-технічних та пожежно-технічних досліджень.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.
Згідно з вимогами статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна.
Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 ЦК України).
Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.
Установлено, що спірний гараж побудований без дотримання протипожежної відстані до належного позивачу будинку та є самочинним будівництвом.
Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
Таким чином, збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 404/8750/15 (провадження № 61-19614св18), від 03 липня 2019 року у справі № 493/1156/15-ц (провадження № 61-28461св18), від 31 травня 2021 року у справі № 320/1889/17-ц (провадження № 61- 8737св20), від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19 (провадження № 61-18648св20), Верховний Суд України у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16, від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що позивач не заявляла вимог про проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо неможливості здійснення перебудови об`єкта нерухомості відповідно до державних будівельних норм і правил. За таких обставин передчасними є висновки апеляційного суду про наявність підстав для знесення спірного гаража.
Оскільки суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову, проте помилився з мотивами, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну задовольнити частково, оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції - змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 21 червня 2022 року скасувати.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий	  М. Є. Червинська	
 	 	
Судді	А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   В. М. Коротун	
 	 	
 	М. Ю. Тітов