Дата документу 01.11.2023 Справа № 335/1591/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
               Єдиний унікальний № 335/1591/23                                  Головуючий у 1 інстанції 
               № провадження 22-ц/807/2040/23                                  Рибалко Н.І.
                                                                                        Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 листопада 2023 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Онищенка Е.А.
                                       Полякова О.З.                
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, 
В С Т А Н О В И В:
               У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що він з відповідачкою знаходились у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2019 року по 22.02.2022 року.
               В період подружнього життя у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина – ОСОБА_4 . 
               Зазначає, що відповідачка постійно перешкоджала йому бачитись з дитиною, приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. 
               Розпорядженням голови районної адміністрації № 167 р від 07.07.2022 було визначено порядок участі його у вихованні дитини, а саме: щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 16:30 до 19:00, щороку 02 жовтня – цілий день дитина проводить з батьком, кожного Нового року, Великодня – в рівних долях дитина проводить з батьком та матір`ю з дотриманням заходів безпеки та режиму дня, сну та харчування дитини. 
               Вказує, що рішення відповідачка не виконує, постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає бачитись з дитиною. 
               Своїми діями відповідачка перешкоджає йому належним чином виконувати батьківські обов`язки та реалізовуватися права батька по відношенню до дитини.
               Акцентує, що всі можливості для вирішення конфліктної ситуації за допомогою мирової угоди вичерпано.
               Посилаючись на зазначені обставини просив суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 16:30 до 19:00, щороку 02 жовтня – цілий день дитина проводить з батьком, кожного Нового року, Великодня – в рівних долях дитина проводить з батьком та матір`ю з дотриманням заходів безпеки та режиму дня, сну та харчування дитини.
               Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року позов задоволено частково.
               Визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:
- щосуботи з 17:00 до 19:00 годин у присутності матері ОСОБА_2 , із зобов`язанням позивача зустрічати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_1 ;
- щороку 02 жовтня, кожного Нового року, Великодня в рівних долях дитина проводить з батьком та матір`ю, з дотриманням заходів безпеки та режиму дня, сну та харчування дитини.
               В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
               У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Не враховано, що у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками про визначення порядку участі одного з батьків у вихованні дитини. Залишилось поза увагою, що неповідомлення відповідачем фактичного місця проживання дитини вказує на обґрунтованість тверджень позивача щодо створення йому перешкод відповідачем у спілкуванні з дитиною. Встановлений судом графік зустрічей батька з дочкою порушує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
          Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
               Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
               Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Колегія суддів перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.10.2019 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , виданим Хортицьким районним у місті Запоріжжі ВДРАЦС Головного ТУЮ у Запорізькій області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьками дитини зазначені ОСОБА_6 , ОСОБА_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ).
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.
Встановлено, що після розірвання шлюбу донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилися проживати з матір`ю ОСОБА_3 .
Сторони не дійшли згоди щодо визначення способів участі у вихованні, спілкуванні батька з малолітньою донькою, яка проживає окремо від нього.
Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району №167 р від 07.07.2022 за заявою ОСОБА_1 визначений наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_4 : щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 16:30 до 19:00, щороку 02 жовтня – цілий день дитина проводить з батьком, кожного Нового року, Великодня – в рівних долях дитина проводить з батьком та матір`ю з дотриманням заходів безпеки та режиму дня, сну та харчування дитини. Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 в реалізації його прав на особисте спілкування з дитиною, а ОСОБА_1 – дотримуватись встановленого порядку з урахуванням прав та інтересів дитини.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2022 року до досягнення дитиною повноліття, та на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку з 16.02.2022 до 01.10.2023.
Згідно з розрахунками Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі від 07.10.2022 року заборгованості зі сплати аліментів за ОСОБА_1 за ВП 70005699 на жовтень 2022 мається заборгованість 27 895,81 грн. (за аліментами на дитину) та відповідно 13 947,92 грн. (за аліментами на дружину).        Згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 одружилися 16.11.2022 року, прізвище після державної реєстрації дружини – ОСОБА_8 .
Згідно особистих характеристик позивача, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстроване місце його проживання: АДРЕСА_2 ; за місцем проживання: АДРЕСА_3 характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває.
Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 01.06.2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться під спостереженням Центру з 19.05.2022, догляд за дитиною здійснює мати, на диспансерному обліку дитина не перебуває.
Крім того, матеріали справи містять докази щодо факту звернення позивача до Відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 03.02.2023, 26.05.2023,29.05.2023, 31.05.2023, 15.08.2023 з приводу вчинення перешкод ОСОБА_9 у спілкуванні його з дитиною.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦК України).
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.2 ст.2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.
Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.                                                
Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.
Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини
У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.
Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.
Зважаючи на вказані вимоги закону питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо потребує скрупульозного, детального з`ясування, вивчення та поспішність, непослідовність та неповнота з`ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання слід вважати суперечить вказаним вимогам закону.
Питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо може бути вирішено кількома позасудовими способами, спроби вирішення вказаного питання, за якими слід вважати попередніми та дуже важливими етапами вирішення вказаного питання, сам спосіб вирішення якого, зважаючи на специфічність стосунків між батьками, що проживають окремо та дитиною, що проживає із одним із них, має істотне, якщо не вирішальне значення у вирішенні даного питання.
Нестриманість, поспішність у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із батьків у вирішенні даного питання має виключено негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб та навіть у випадку задоволення позову одного із них може призвести до непоправних наслідків для стосунків батьків і дитини, фактичної неможливості спілкування одного з них з дитиною, зокрема, до провокування дитини до неналежної поведінки щодо іншого із батьків, унеможливлення тим з батьків з ким проживає дитина виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку в повній мірі виконане бути не може. Вказане, в свою чергу, негативно позначається на вихованні дитини, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, або ще гірше при провокуванні дитини до негативної поведінки до того з батьків, який проживає окремо у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи; негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості.
Колегія суддів вважає, що у даному спорі судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення було дотримано згадані вимоги закону і розгляд справи та постановлене за наслідками розгляду рішення відповідає інтересам дитини, що має ключове значення у розгляді даного спору. При цьому жодним чином не порушено права та інтереси батьків (сторін по справі).
З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька із дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини, беручи до уваги те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Зважаючи на вище наведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку. Також, судом правильно встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно, належно спілкуватися з донькою, відповідачка фактично чинить перешкоди у спілкуванні батька з донькою.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 06 листопада 2023 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                Е.А. Онищенко 

                                                                               О.З. Поляков