Справа № 462/5447/22                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/2083/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

23 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар судового засідання - Матяш С.І,
з участю - представника позивачів - адвоката Заяць О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у вигляді безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2022 року фізичні особи – підприємці ОСОБА_2  та ОСОБА_3  звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_4  у якому просили:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 29 900 грн 00 коп.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 2 350 032 грн 00 коп.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 12 405 грн 00 грн. та витрати на правову допомогу.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , скориставшись довірливими відносинами з позивачами, а також повноваженнями на оплату платежів, які були надані їй, як повіреній, на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, виданих довірителями - фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом 2018 - 2022 років, без достатньої правової підстави набула грошові кошти позивачів, самостійно здійснивши перекази зазначених коштів з банківських рахунків позивачів на власні банківські рахунки. На підтвердження обставин, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, позивачі посилаються на виписки з рахунків, надані банківськими установами, а також звіти незалежного аудитора про фактичні результати перевірки руху грошових коштів позивачів за відповідний період, якими підтверджено, що фізична особа ОСОБА_1 звіти про витрачання коштів, наданих під звіт (на господарські або інші витрати) за період перевірки не подавала. У результаті таких дій ОСОБА_1 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 заподіяна матеріальна шкода на суму 29 900 грн 00 коп., фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 заподіяна матеріальна шкода на суму 2 350 032 грн 00 коп., які повинні бути повернуті відповідачем. Посилаючись на статтю 1212 ЦК України просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачів безпідставно набуті кошти.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у вигляді безпідставно набутих коштів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - 29 900 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот) грн 00 коп. безпідставно отриманих грошових коштів та 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - 2 350 032 (два мільйони триста п`ятдесят тисяч тридцять дві) грн 00 коп. безпідставно отриманих грошових коштів та 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн 00 коп. судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 набула майно у вигляді грошових коштів без достатніх правових підстав за рахунок позивачів та не повернула їх останнім, у зв`язку з чим ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів на підставі статті 1212 ЦК України. Саме такий спосіб захисту є ефективним та призведе до поновлення порушених прав позивачів у справі.
В липні 2023 року ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року, провадження у справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні судово-економічної експертизи, адже саме за результатами її проведення можливо визначити суму безпідставно набутих коштів відповідачем, оскільки надані позивачами звіти такої суми не підтверджують. Не враховано судом, що відповідачка, перераховувала кошти на підставі довіреностей, виданих на її ім`я саме позивачами, що свідчить про підставність здійснених нею перерахунків. Також не враховано платіжних документів, поданих відповідачем про підтвердження сум витрат та перерахунку коштів. Порушено судом і норми процесуального права, адже не проведено судові дебати.
В жовтні 2023 року від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, підписаний їх представником ОСОБА_5 , який мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення, яке заявники просять залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , 08 лютого 2017 року видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_1 представляти інтереси довірителя у будь-яких установах, у тому числі в усіх банках України та їх відділеннях, з правом користуватися відкритими на ім`я довірителя рахунками в національній та іноземній валюті, розпоряджатися ними з правом зняття готівки (компенсації), внесення грошових коштів на рахунки, при потребі отримати пластикову картку, здійснювати процедуру реєстрації заявника у реєстрі підписувачів АЦСК ІДД ДФС та генерації ключів у АЦСК ІДД ДФС та інше. Для цього ОСОБА_1 , поряд з іншими правами, надано право оплачувати від імені довірителя необхідні платежі, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана на п`ять років, дійсна до 08 лютого 2022 року та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сворень Р.О. за реєстром № 98.
09 лютого 2017 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , видано Довіреність, якою уповноважено ОСОБА_1 представляти інтереси довірителя в усіх підприємствах, установах, організаціях при вирішенні будь-яких питань. Для цього ОСОБА_1 , поряд з іншими правами, надано право сплачувати за довірителя платежі, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана без права передоручення терміном на три роки, дійсна до 09 лютого 2020 року та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бурило В. В. за реєстром № 74.
З банківських виписок, убачається, що з банківського рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та рахунок № НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк» за період від 04 листопада 2019 року до 19 березня 2021 року було перераховано грошові кошти на загальну суму 29 900 грн 00 коп.
З банківських виписок, убачається, що з банківського рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 у АТ «ОТП Банк» за період від 11 січня 2018 року до 28 грудня 2018 року було перераховано грошові кошти в сумі 218 970 грн 00 коп.
З банківських виписок, вбачається, що з банківського рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 у АТ «ОТП Банк» за період від 04 січня 2019 року до 09 серпня 2019 року було перераховано грошові кошти в сумі 121 208 грн 00 коп.
З банківських виписок, вбачається, що з банківського рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у АТ «ОТП Банк» та № НОМЕР_5 у АТ КБ «ПриватБанк» за період від 12 серпня 2019 року до 24 лютого 2022 року було перераховано грошові кошти в сумі 2 009 854 грн 00 коп.
Загальна сума коштів, які були перераховані з банківського рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на банківські рахунки/картки ОСОБА_1 за період від 11 січня 2018 року до 24 лютого 2022 року становить 218 970,00 + 121 208,00 + 2 009 854 = 2 350 032 грн 00 коп.
Відповідно до звітів незалежного аудитора аудиторської фірми ТОВ «Галаудитконсалтинг» Панченкової Ю.В. про фактичні результати руху грошових коштів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , вбачається, що на користь фізичної особи ОСОБА_1 з рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 НОМЕР_6 в АТ Кредобанк, МФО 325365 було перераховано 2 447 232 грн 00 коп., з рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 № НОМЕР_7 в АТ Кредобанк, МФО 325365 було перераховано 29 900 грн 00 коп. Звітами незалежного аудитора також підтверджується, що фізична особа ОСОБА_1 звіти про витрачання коштів, наданих під звіт (на господарські або інші витрати) за період перевірки не подавала.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі, тому доводи апеляційної скарги оцінюються з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судами обставин та їх правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів суду першої інстанції.
Встановивши, що ОСОБА_1 набула майно у вигляді грошових коштів, без достатніх правових підстав за рахунок позивачів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 2 350 032 грн 00 коп. та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у розмірі 29 900 грн 00 коп., а саме, скориставшись довіреностями, виданими останніми на ім`я відповідачки, проте за відсутності у таких вказівки про можливість отримання коштів для використання на свою користь, що суперечить меті правовідношення представництва і його юридичному змісту, та не повернула їх позивачам, тобто збагатилась за рахунок позивачів поза підставами, передбаченими довіреностями, виданими на її ім`я, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів на підставі статті 1212 ЦК України, і саме такий спосіб захисту є ефективним та призведе до поновлення порушених прав позивачів у справі.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом першої інстанції в задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, та погоджується в цій частині з висновками суду, адже такі є вірними, оскільки відповідне клопотання заявлено на стадії судового розгляду, тобто з порушенням відповідних процесуальних строків та без належного обґрунтування причин його подання з порушенням таких строків і без клопотання про їх поновлення.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 306/1046/20 (провадження № 61-8082св22) вказано, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи у кримінальному провадженні № 12022141390000849 від 02 травня 2023 року № 1383-Е, документально підтверджуються звіти незалежного аудитора аудиторської фірми ТОВ «Галаудитконсалтинг» Панченкової Ю. В. про фактичні результати руху грошових коштів позивачів у справі. З висновку убачається, що судовий експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків згідно статей 384, 385 КК України.
Враховуючи, що представник позивачів в поданому відзиві на апеляційну скаргу обґрунтувала поважність причин неподання цього доказу, який існував на час розгляду справи судом першої інстанції, проте не був відомий та не міг бути отриманий учасниками справи з кримінального провадження, адже сторонам кримінального провадження матеріали бути відкриті 15 травня 2023 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, що, на думку колегії суддів, вважається поважною причиною в розумінні вимог статті 367 ЦПК України, висновок експерта приймається та підлягає оцінці на стадії апеляційного розгляду.
Колегія суддів враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень, а проведена у кримінальному провадженні експертиза містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Також колегія суддів зауважує, що відповідач також будучу обізнаним з цим висновком як учасник кримінального провадження, та у разі незгоди з таким, не заявляв клопотання про проведення відповідної експертизи у справі, що переглядається. Відтак, висновок експерта оцінюється судом апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, що переглядається.
Близькі за змістом висновки, викладено в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 461/3675/17 (провадження №61-8732св20) та від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18 (провадження № 61-15236св20).
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами суму безпідставно набутих грошових коштів.
Не спростовує цієї обставини наявність довіреностей, виданих на ім`я відповідача безпосередньо позивачами, оскільки у таких відсутнє уповноваження позивачами відповідачки на розпорядження коштами у її користь.
Саме по собі допущене порушення норм процесуального права, а саме не проведення судових дебатів, не вплинуло на правильність вирішення спору по суті, та не може бути самосійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме того, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий                                                         С.М. Копняк

Судді:                                                                        С.М. Бойко

А.В. Ніткевич