КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

єдиний унікальний номер справи: №755/1018/23
номер провадження №22-ц/824/6517/2023
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
26 вересня 2023 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                      судді - доповідача                       Білич І.М.
                      суддів                                            Лапчевська О.Ф., Слюсар Т.А.
                     секретаря                                       Рагушіній І.В.
                     за участі:              представника стягувача - адвоката Буркацького В.Л.
                                                                                                                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року постановлену під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Галаган В.І.,
у цивільній справі №755/1018/23 за скаргою  ОСОБА_2 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдова-Осипенко Валерія Юріївна, ОСОБА_1 на дії державного виконавця,- 
в с т а н о в и л а:
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою за результатами розгляду якої просив: скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 29 грудня 2022 року; відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 згідно ч. 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»; притягнути державного виконавця  ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності згідно ч. 2 ст. 382 КК України.
В обґрунтування доводів скарги зазначаючи, що на виконанні у Відділі знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите на підставі виконавчого листа №  755/10552/18 виданого Дніпровським районним судом міста Києва 06 березня 2019 року, яким визначено ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей з дітьми: щосереди - с 17.00 до 20.00 години; щосуботи - с 08.00 до 20.00 години; щорічно в дні народження дітей вільний та безперешкодний доступ у спілкуванні батька з дітьми; проведення спільного відпочинку батька з дітьми один раз на рік в період відпустки батька дітей. Зобов`язано боржника ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми дітьми в межах визначеного за рішенням суду графіку спілкування батька з дітьми. Постановами державних виконавців від 16 вересня 2019 року, 20 жовтня 2019 року на боржника накладено штраф за невиконання рішення суду. Постановою державного виконавця Дєдової-Осипенко В.Ю. від 29 грудня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закрито у зв`язку із повним виконанням рішення суду. Однак, рішення суду не виконується, боржник продовжує чинити стягувачу перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні; у виконавчому провадженні відсутні докази сплати боржником виконавчого збору та штрафу за невиконання рішення суду, а скарга стягувача на ім`я начальника Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) залишена без реагування, у зв`язку з чим, останній був вимушений звернутись з даною скаргою до суду.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково.
Скасовано постанову старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Осипенко Валерії Юріївни про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 29 грудня 2022 року.
Відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/10552/18, виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 06 березня 2019 року.
В іншій частині скаргу залишено без задоволення.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неправильність та неповноту дослідження доказів та неправильне встановлення обставин у справі, просила ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні скарги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що після проведення численних перевірок виконання рішення суду від 06 березня 2019 року у справі № 755/10552/18 щодо графіку зустрічей батька з дітьми та здійснення відповідних фіксацій їх результатів у вигляді актів, встановлено, що боржником у повному обсязі виконується рішення суду та виконавчий лист. Вказуючи, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилався на постанову державного виконавця від 20 жовтня 2022 року про накладення на неї штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду. Проте, судом не було взято до уваги наявність постанови державного виконавця від 09 грудня 2022 року про скасування вказаного штрафу. Крім того, ухвалою суду від 24 січня 2023 року у справі № 755/10677/22 визнано дії державного виконавця щодо накладення на неї штрафу за невиконання рішення суду неправомірними. Зазначаючи, що вона добровільно виконувала рішення суду у зв`язку з чим, державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважаючи, що суд першої інстанції вийшов за межі правової оцінки оскаржуваної постанови від 29 грудня 2022 року та не навів доводів та обґрунтування дій державного виконавця щодо їх незаконності та в чому саме проявились неправомірність дій державного виконавця. Також посилаючись на те, що судом не було повідомлено її про судове засідання, чим позбавлено права участі у ньому. Зазначаючи про нестабільну та не в повному обсязі оплату аліментів заявником.
 
25 травня 2023 року на адресу суду від ЦМУ МЮ (м. Київ) Дніпровського ВДВС у м. києві надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останнє погоджується з доводами апеляційної скарги та просить її задовольнити. Зазначаючи, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 755/10552/18 від 06 березня 2019 року. Постановою державного виконавця від 29 грудня 2022 року закінчено виконавче провадження, витрати виконавчого провадження, штраф на користь держави та виконавчий збір сплачено боржником у повному обсязі. Вказує, що виходячи з приписів  абзацу 15 п. 102 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та Переліку територій, на який ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, державним виконавцям було законодавчо заборонено вживати заходи примусового виконання рішень. Тому, задовольнити вимогу стягувача не виявляється можливим до вирішення питання по суті. Крім того, 25 січня 2023 року державним виконавцем за заявою стягувача відновлено виконавче провадження № НОМЕР_1.
 
У судовому засіданні представник стягувача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.
Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставку судової повістки-повідомлення на їх електронні адреси.
До початку розгляду справи від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Судом при розгляді справи встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 серпня 2019 року у справі № 755/10552/18 визначено ОСОБА_2 спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей з дітьми: щосереди - з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; щосуботи - з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; щорічно в дні народження дітей вільний та безперешкодний доступ у спілкуванні батька з дітьми; проведення спільного відпочинку батька з дітьми один раз на рік в період відпустки батька дітей. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітніми дітьми - донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах визначеного за рішенням суду графіку спілкування батька з дітьми.
Постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 26 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 755/10552/18 виданого 06 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва, яким визначено ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей.
Згідно актів державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 22, 26, 29 жовтня, 02, 16 листопада, 07, 28 грудня 2022 року, які містять підпис стягувача ОСОБА_1 , боржник рішення суду виконує.
Згідно актів державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 05, 12 листопада 2022 року, підписаних державним виконавцем, стягувач ОСОБА_1 повідомив, що боржник перешкод у спілкуванні з дітьми не чинить.
Постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Дєдовою-Осипенко В.Ю. від 29 грудня 2022 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 9, ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, у зв`язку із фактичним та повним виконанням рішення суду; витрати виконавчого збору, штраф сплачено.
12 січня 2023 року стягувач ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я начальника Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про відновлення виконавчого провадження, у зв`язку із чиненням боржником ОСОБА_1 перешкод заявнику у спілкуванні з його дітьми та невиконанням рішення суду, оскільки 04 січня 2023 року, 07 січня 2023 року, 11 січня 2023 року зустріч з дітьми не відбулась.
 
Відмовляючи у задоволенні вимоги в частині притягнення державного виконавця  ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності згідно ч. 2 ст. 382 КК України, суд першої інстанції виходив із того, що він не наділено такими повноваженнями в межах розгляду скарги на дії виконавця, поданої в порядку статті 447 ЦПК України.
Оскаржувана ухвала суду у вказаній частині фактично сторонами не оскаржується, а відтак, виходячи з приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не переглядається.
 
Задовольняючи вимоги скарги в частині скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2022 року та відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив з того, що заявник, скориставшись своїм правом, повторно звернувся до Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), вказуючи на те, що боржник продовжує перешкоджати побаченням стягувача з його дітьми, - що у порядку статті 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця відновити виконавче провадження з метою повторного проведення виконавчих дій задля повного виконання рішення суду, що набрало законної сили.
 
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18  першої, пункту першого частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
У частині 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Приписами ст. 64-1 зазначеного Закону визначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
У відповідності до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, стягувач зазначив, що попри неодноразові порушення з боку боржника щодо виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 серпня 2019 року у справі № 755/10552/18, державним виконавцем було прийнято оскаржувану постанову про закриття виконавчого провадження. При цьому, він звертався до відділу виконавчої служби із заявою про відновлення виконавчого провадження, у зв`язку із чиненням боржником ОСОБА_1 перешкод заявнику у спілкуванні з його дітьми та невиконанням рішення суду, однак, провадження відновлено не було.
Так, із наявних у матеріалах справи актів державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 22, 26, 29 жовтня, 02, 05, 12, 16 листопада, 07, 28 грудня 2022 року вбачається, що боржник ОСОБА_1 виконувала рішення суду. У зв`язку з наведеним, 29 грудня 2022 року  старшим державним виконавцем Дєдовою-Осипенко В.Ю. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі п. 9, ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».
12 січня 2023 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою, про відновлення виконавчого провадження.
 
Згідно п. 11 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження. Постанова про відновлення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадженням та до суду, який видав виконавчий документ. Після пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.
Однак, всупереч вищенаведеним положенням Інструкції, станом на день звернення стягувача до суду зі даною скаргою, державним виконавцем не було відновлено виконавче провадження за заявою стягувача від 12 січня 2023 року. 
 
При цьому, посилання державного виконавця на те, що виходячи з приписів  абзацу 15 п. 102 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, державним виконавцям було законодавчо заборонено вживати заходи примусового виконання рішень, тому, задовольнити вимогу стягувача не виявляється можливим до вирішення питання по суті, колегія суддів відхиляє, оскільки станом на 12 січня 2023 року м. Київ не входило до переліку територій, на яких ведуться бойові дії.
Також, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що нею виконувалося рішення суду, оскільки підставою для скасування оскаржуваної постанови є невиконання державним виконавцем вимог п. 11 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, щодо відновлення виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення боржника про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються довідкою про доставку ухвали суду про призначення справи до розгляду від 24 січня 2023 року, а також роздруківкою оголошення про розгляд справи розміщеного на веб-сайті Судової влади України.
 
Колегія суддів бере до уваги, що 25 січня 2023 року старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1, однак, вказана постанова була прийнята після звернення стягувача до суду зі скаргою на його дії.
З огляду на наведене, слід погодитися з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови та відновлення виконавчого провадження.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування виходячи із доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
 
            п о с т а н о в и л а:
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.
 
Суддя-доповідач:                                                              
 
Судді: