УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №295/8115/22 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 37 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі  цивільну справу № 295/8115/22 за позовом представника ОСОБА_1  – адвоката Омельчука Ігоря Миколайовича до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Градіан», третя особа – ОСОБА_2 , про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування), 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Омельчука Ігоря Миколайовича на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 84 729,7 грн збитків, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначалось, що 02.11.2020 сталасядорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобілів «Mercedes-Benz Vito Tourer», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Вказував, що останній виїхав на перехрестя вул. Вітрука та вул. Шевченка в м. Житомирі на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого сталася ДТП і транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12020060020003874. На день звернення із позовом до суду цю кримінальну справу передано до Корольовського районного суду м. Житомира (справа №296/6523/21). Зазначав, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди, розмір якої відповідно до висновку №151/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 24.02.2021 становить: вартість відновлювального ремонту – 205 697,36 грн, розмір матеріального збитку – 84 729,70 грн. 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 застрахована ТДВ «СК «Гардіан». Вважає, що збитки в сумі 84 729,70 грн, які йому заподіяні внаслідок ДТП зобов`язана відшкодувати потерпілому ТДВ «СК «Гардіан», решту суми – 120 967,66 грн (різниця між вартістю відновлювального ремонту та розміром збитків) зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_2 . При зверненні 21.09.2021 із заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування позивачу було відмовлено. При цьому відмова обґрунтована обставинами, які не передбачені законом.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено воно було з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи. Грубе порушення місцевим судом основоположних засад та принципів здійснення правосуддя, є беззаперечною підставою для скасування рішення у даній справі повністю.
Звертає увагу, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ТДВ «СК «Гардіан». Сума завданого позивачу збитку, відповідно до висновку експертного дослідження зазначеного вище становить: вартість відновлювального ремонту - 205 697,36 грн; розмір матеріального збитку – 84 729,7 грн. Про факт ДТП а також про його обставини відповідач був обізнаний з заяви- повідомлення про ДТП, поданої в листопаді 2020 року застрахованою особою - ОСОБА_2 . 06.09.2021 ОСОБА_1 повідомив про ДТП та про намір отримати страхове відшкодування, з`явившись особисто в офіс відповідача де представник надав документи, та вказівку ОСОБА_1 заповнити ці документи і направити їх електронною поштою на адресу відповідача. Також повідомив про необхідність телефоном повідомити про ДТП. Звертає увагу, що в подальшому дії ОСОБА_1 відповідали вказівкам, що були надані представником відповідача, який працював у представництві. 08.09.2021 ОСОБА_1 телефоном повідомив про ДТП, 21.09.2021 направив електронною поштою заповнені документи відповідачу. Оцінювач ОСОБА_3 не являється експертом та не перебуває в трудових чи інших договірних відносинах з відповідачем. Повноваження на огляд пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 відсутні, а відтак не підтверджуються жодним документом. Листом відповідача від 19.11.2021 позивачу було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 12.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У поданому відзиві, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишити без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч. 1 ст. 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем було порушено вимоги п. 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язку збереження пошкодженого транспортного засобу у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, до огляду представником страховика, що призвело до неможливості визначення страховиком розміру завданої шкоди. А також стороною позивача не було надано жодних доказів того, що пошкоджений автомобіль позивача відремонтований, а саме сплати грошових коштів за ремонт та вказівок, хто і коли здійснював цей ремонт тощо.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції мотивуючи таким.
Установлено, що 02.11.2020 на перехресті вул. Вітрука та вул. Шевченка в м. Житомирі сталасяДТП за участю автомобілів марки «Mercedes-Benz Vito Tourer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Skoda Fabiа», застрахована ТДВ «СК «Гардіан» (а.с.12). 
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України та положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно п. 33.1.4. ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Із матеріалів справу убачається, що ОСОБА_1 02.11.2021 на адресу ТДВ «СК «Гардіан» подав лист про страхове відшкодування (а.с.45). 04.11.2020 ОСОБА_2 повідомлено ТДВ «СК «Гардіан» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.79-80). 
Листом від 19.11.2021 року позивачу було відмовлено відповідачем у виплаті страхового відшкодування. За змістом якого ТДВ «СК «Гардіан» повідомило, що у строк, передбачений законом, з метою визначення розміру завданого збитку страховою компанією було замовлено незалежному експерту огляд пошкодженого транспортного засобу. Згідно відповіді експерта-оцінювача після огляду від 01.10.2021, що підтверджено актом огляду та фото з додатками, було з`ясовано, що КТЗ відновлено, тому проведення надалі будь-яких розрахунків та складання аварійного сертифікату є неможливим (а.с.14). 
Дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), передбачені статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Пунктом 33.3. статті 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.
Згідно ст. 37.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування. 
Таким чином, у ТДВ «СК «Гардіан» не було правових підстав для виплати страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).
Позивачем в районний суд не було надано жодних доказів понесених матеріальних витрат на ремонт і відновлення автомобіля, і такі не були встановлені під час апеляційного розгляду.
Таким чином, місцевий суд, встановивши, що визначення розміру матеріальної шкоди здійснено позивачем у спосіб, не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позові.
Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 522/6853/16-ц (провадження № 61-35743св18).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Омельчука Ігоря Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                Судді