Дата документу 29.11.2023 Справа № 331/1509/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №331/1509/21                 Головуючий у 1 інстанції Антоненко М.В.
Провадження  № 22-ц/807/2039/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
       
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
29 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Крилової О.В.,
Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича в особі представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна про скасування рішення державного реєстратора,–

В С Т А Н О В И ЛА:
У березні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовомдо ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Швецова Оксана Сергіївна про скасування рішення державного реєстратора.
В обґрунтуванні зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 789 кв.м., а саме: будинки літери А, Б, Л-2.
Вказане домоволодіння перебуває в спільній частковій власності у наступних осіб:
- житловий будинок літ. А, який належить йк праві спільної часткової власності: ОСОБА_7 (1/5 частка) та ОСОБА_6 (1/5 частка);
- житловий будинок літ. Б, який належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4  (1/8 частка, розміром 28.1 кв.м. - заг. площа); ОСОБА_9  (частка, розміром 76,1 кв.м. - заг. площа); ОСОБА_1 (1/8 частка розміром 27,5 кв.м. - заг. площа);
- недобудований житловий будинок літ. Л-2, який належить ОСОБА_9 (загальна площа 82,2 кв.м.).
Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-418, виданого 23.05.2012 р. державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М., свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 4-34, виданий 18.03.1999 р. державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Шипко З.А. набув у власність 1/8 частини житлового будинку літ. Б, що знаходиться на земельній ділянці площею 789 кв.м., за адресою  АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності частки у нерухомому майні посвідчена витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22542679 від 22.04.2009 p., витягом про державну реєстрацію прав № 34509504 від 15.06.2012 р. Іншим співвласником житлового будинку літ. Б в розмірі 1/8 частки був його брат  ОСОБА_5  - відповідач по справі, який набув право власності на вказане майно також на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 3-391, виданого 16.03.2009 р. Четвертою Запорізької державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 174, виданий 02.12.2019 р. Четвертою Запорізької державною нотаріальною конторою. В жовтні 2020 року, він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обсктів нерухомого майна, з якого дізнався про те, що: 
04.12.2019р. 13:56:05 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50069696 від 06.12.201913:21:02 державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенко Є.В. - відповідачем по справі, було зареєстровано право власності окремої квартири  АДРЕСА_2 , загальною площею 27,5 кв.м., житлова площа - 22,2 кв.м. Форма власності: приватна. Розмір частки: 0. Власники: ОСОБА_5 .
Вказане рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , було прийнято державним реєстратором Христенко Є.В. на підставі наступних документів: - технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 02.12.2019, видавник: Інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 ; - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 3-391, виданий 16.03.2009, видавник: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора; - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1-420, виданий 23.05.2012, видавник: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора; - акт, серія та номер: 174, виданий 02.12.2019, видавник: Інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 
12.12.2019 року право власності на вказану квартиру АДРЕСА_3 набув ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу. квартири, укладений з ОСОБА_5 , серія та номер: 2890, видавник: ОСОБА_11 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.
Дії державного реєстратора Христенко Є.В. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , суперечить нормам законодавства України, порушують права позивача – ОСОБА_4 - співвласника вищевказаного домоволодіння, який не надавав згоди на виділ вказаної квартири в натурі, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності не укладав. 

Просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50069696 від 06.12.2019 13:21:02 про реєстрацію за ОСОБА_5 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , прийнятого державним реєстратором Христенко Євгеном Васильовичем, Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 12.12.2019 p., серія та номер 2890, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50069696 від 06.12.2019 13:21:02 про реєстрацію за ОСОБА_5 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , прийнятого державним реєстратором Христенко Євгеном Васильовичем, Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 12.12.2019 p., серія та номер 2890, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С.
Стягнуто з ОСОБА_5 , Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича на користь держави судовий збір у розмірі по 605 (шістсот п`ять) гривень 33 копійки з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та Державний реєстратор виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенко Є.В. в особі представника ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких зазначають про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції, під час винесення рішення, було застосовано норми матеріального права, які діяли вже після виникнення спірних правовідносин, тобто після 06.12.2019 року, а також не взято до уваги заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №2-742/2008, відповідно до якого. Співвласнику домоволодіння ОСОБА_9 (третя особа) за адресою: АДРЕСА_1 виділено в натурі 1/10 частину зазначеного домоволодіння у житловому будинку літ. Б.
Апеляційна скарга Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Є.В. в особі представника ОСОБА_3 обґрунтована тим, що, відповідно до правової позиції Верховного Суду, державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій; окрім цього, під час винесення рішення, було застосовано норми матеріального права, які діяли вже після виникнення спірних правовідносин, тобто після 06.12.2019 року; а також не взято до уваги заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №2-742/2008, відповідно до якого. Співвласнику домоволодіння ОСОБА_9 (третя особа) за адресою: АДРЕСА_1 виділено в натурі 1/10 частину зазначеного домоволодіння у житловому будинку літ. Б.
17.11.2023 ОСОБА_4 подав до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Є.В.,
шляхом направлення їх засобами поштового зв`язку. У відзивах просив залишити апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Є.В. без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню враховуючи на підставі наступного.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права. 

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_12 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-418, виданого 23.05.2012 р. державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 4-34, виданий 18.03.1999 р. державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Шипко З.А. набув у власність 1/8 частину житлового будинку літ. Б, що знаходиться на земельній ділянці площею 789 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності частки у нерухомому майні посвідчена Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22542679 від 22.04.2009 p., витягом про державну реєстрацію прав № 34509504 від 15.06.2012 р. (т.1 а.с.6-16);
Відповідач ОСОБА_5 набув право власності на 1/8 частку у житловому будинку літ. Б по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 3-391, виданого 16.03.2009 р. Четвертою Запорізької державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 травня 2012 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-420 (а.с. т.1 а.с. 202 - 206, 207).
04.12.2019 р. 13:56:05 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50069696 від 06.12.2019 13:21:02 державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенко Є.В. було зареєстровано право власності окремої квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 27,5 кв.м., житлова площа - 22,2 кв.м.
Форма власності: приватна. Розмір частки: 0. Власники: ОСОБА_5 .
Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , було прийнято державним реєстратором Христенко Є.В. на підставі наступних документів:
- заява про державну реєстрацію;
- свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1-420, виданий 23.05.2012, видавник: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора;
- витяг від 15.06.2012 р. про державну реєстрацію прав;
- свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 3-391, виданий 16.03.2009, видавник: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора;
- витяг від 22.04.2009 р. про державну реєстрацію прав;
- технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 02.12.2019, видавник: інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 ;
- акт, серія та номер: 174, виданий 02.12.2019, видавник: інженер з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 ;
- витяг від 06.12.2019 р.з Державного реєстру прав. (т.1 а.с.197-228)
12.12.2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 набув ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладений з ОСОБА_5 , серія та номер: 2890, видавник: ОСОБА_11 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.
Зазначена квартира згідно з даними. правовстановлювального документу та технічної документації має загальну площу - 27,5 кв.м, житлову площу - 22,2 кв.м, кількість житлових кімнат у квартирі - 2. Вказана квартира належить Продавцю на праві приватної власності на підставі: Свідоцтва про право на спадщину за законом, Виданого 16 березня 2009 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-391; Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 травня 2012 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-420; технічного паспорта та акта № 174 виданих 02 грудня 2019 року ОСОБА_10 інженером з інвентаризації нерухомого майна, право власності зареєстровано 04.12.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 34505943.

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За умовами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно вимогами ч. 3 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Підстави набуття права власності передбачені в ст. 328 ЦК України, частина перша якої визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Згідно з ч.-ч.1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Статтею 364 ЦК визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як встановлено в судом першої інстанції в судовому засіданні, виділ 1/8 частки у житловому будинку літ. Б по АДРЕСА_1 , належної відповідачу ОСОБА_5 в окремий об`єкту житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_3 відбувся на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50069696 від 06.12.2019 13:21:02 державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенко Є.В. (т.1 а.с.224).
Судом вивчено матеріали реєстраційної справи № 1980054123101 державного реєстратора Христенко Є.В. Нотаріально посвідчений договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в матеріалах реєстраційної справи відсутній. (а.с.197-228).
З відзиву відповідача ОСОБА_13 та пояснень його представника вказано, що державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.12.2019 р. керувався актом серія та номер: 174, виданий 02.12.2019, інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 (т.1 а.с.215).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно із п. 9 ч. 1 статті 2 Закону про державну реєстрацію реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно з частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом.
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок державної реєстрації прав, який, зокрема, включає прийняття та перевірку документів, які подано для державної реєстрації, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації.
Умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.
Відповідно до п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції на час проведення реєстрації) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Відповідно до п 56 Порядку, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.
Як було зазначено вище, нотаріально посвідчений договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в матеріалах реєстраційної справи № 1980054123101 державного реєстратора Христенко Є.В. відсутній, як і відсутнє відповідне рішення суду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції зазначає про відсутність документів, що підтверджують виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, не містять волевиявлення одного співвласника (його згоду) на виділ у натурі іншому співвласнику частки із спільного майна та, відповідно, не можуть заміняти собою нотаріально посвідчений договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку, офіційне визнання і підтвердження державним реєстратором факту зміни речових прав на нерухоме майно, відбулось у невстановлений Законом спосіб, не на підставі заявлених речових прав на нерухоме майно, що призвело до порушення прав співвласника об`єкта нерухомості - позивача ОСОБА_4 ..

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд п ершої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок незаконної та необґрунтованої реєстраційної дій держреєстратора ОСОБА_13 відбувся виділ у натурі частки відповідача ОСОБА_5 із спільного з позивачем ОСОБА_4 , без згоди останнього, нерухомого майна, що є підставою для задоволення судом позовної вимоги про скасування рішення № 50069696 від 06.12.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ОСОБА_5 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Внаслідок прийняття державним реєстратором Христенко Є.В. незаконного рішення № 50069696 від 06.12.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ОСОБА_5 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 . 

12.12.2019 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. було посвідчено договір купівлі-продажу № 2890, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Після укладення договору купівлі-продажу, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:
- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Судом першої інстанції, зазначено, що оскільки, ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , внаслідок незаконної реєстрації за ОСОБА_5 права власності, зареєстрованого на підставі рішення державного реєстратором Христенко Є.В., тому договір купівлі-продажу квартири від 12.12.2019 р. № 2890 підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті.
Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом положень статей 316, 317, 392 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З огляду на встановлені судом обставини про те, що державна реєстрація спірного майна була здійснена з порушенням чинного порядку такої реєстрації та належне на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно було зареєстроване за відсутності згодити співвласника на видів в натурі частини майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 27 серпня 2019 року справа №925/366/18.
У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14 (провадження № 61-4536св18) Верховний Суд вказав, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі та не як право на частину речі, а як частка в праві на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, передбачено статтею 364 ЦК України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Ангалогічної позиції дійшов Верховний суд у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що судом першої інстанції не взято до уваги заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №2-742/2008, відповідно до якого. Співвласнику домоволодіння ОСОБА_9 (третя особа) за адресою: АДРЕСА_1 виділено в натурі 1/10 частину зазначеного домоволодіння у житловому будинку літ. Б є безпідставними, оскільки позивач не зяавляв позовних вимог щодо виділу частки майна, а заявляв вимогу про скасування рішення державного реєстратора. 
ОСОБА_5 не надав нотаріально посвідчений договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна або відповідне рішення суду, таким чином не підтвердив право власності саме на окрему квартиру АДРЕСА_2 , а не право власності на житловий будинок літ. Б розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення процесуального питання та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у апеляційних скаргах скаржники.
Докази та обставини, ні які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приймаючи рішення колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не є суттєвими, а тому не має підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді: