ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7744/23 Справа № 208/4625/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - 
в с т а н о в и л а:

       У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, мотивуючи його тим, що 24 жовтня 2021 року у зв`язку з халатним відношенням до дотримання санітарно-технічних норм власника квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться поверх вище над квартирою АДРЕСА_2 , належне йому приміщення було затоплено. 
       Вказував, що ним була викликана аварійна служба КП «Міськводоканал», якою було перекрито водопостачання по стояку будинку АДРЕСА_3 , що завдало незручностей іншим мешканцям під`їзду. 
       Зазначав про те, що ним також були викликані працівники КП КМР «Добробут» для фіксування факту залиття, якими після обстеження належної позивачу квартири, 26 жовтня 2021 року було складено акт №401 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), згідно якого на момент обстеження було зроблено висновок, що за інформацією аварійної служби міста залиття квартири АДРЕСА_4 сталося по причині розгерметизації системи опалення центрального опалення в квартирі АДРЕСА_5 в ванній кімнаті. 
       Посилаючись на те, що через халатне відношення власника квартири АДРЕСА_1 – ОСОБА_2 до своїх обов`язків по належному утриманню свого житлового приміщення, сталось затоплення належної йому квартири, в результаті чого йому було спричинена матеріальна шкода, яка, згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1101/12-21, призведеної судовим експертом Харченком В.В., складає 16 910,00 грн., за проведення судової експертизи він сплатив 5 519,26 грн. + 55,19 грн. – комісія за послуги банківської установи, також він відправляв відповідачу поштовий лист з запрошенням на проведення експертизи, на що витратив 27,50 грн., тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 22 511,95 грн., завдану затопленням квартири, розташованої по АДРЕСА_6 , а також судові витрати, які полягають зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. та 4 000 грн. за надання правової допомоги. 
       Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що йому завдано матеріальної шкоди яка підлягає до відшкодування відповідачем. Суд дійшов помилково висновку, що відповідач не є власником квартири розташованої поверхом вище оскільки ним було надано відповідні докази цього. 
       Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та апеляційну скаргу (а.с.101), втім своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористався.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 22 511,95 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до інформації №286244908 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 листопада 2021 року, позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 травня 2021 року належить на праві приватної власності квартира, загальною площею 31,3 кв.м, житловою площею 15,1 кв.м, по АДРЕСА_6 .
       З акта №401 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 26 жовтня 2021 року вбачається, що комісією у складі техніка ОСОБА_3 , техніка ОСОБА_4 проведено обстеження житлового приміщення по АДРЕСА_6 на предмет залиття квартири. Перевіркою виявлено наступне: квартира знаходиться на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, приватизована, складається з 1-єї кімнати. На момент обстеження було виявлено: коридор: видніються вологі руді плями на стелі; кухня: шпалери на стінах вологі, вздуті, на стелі мокра волога руда пляма; ванна кімната: мокрі шпалери на стінах ніша з матеріалу ДСП деформована. Зі слів заявника квартири залиття відбулося 24 жовтня 2021 року з квартири АДРЕСА_5 . За інформацією аварійної служби міста залиття кв. АДРЕСА_4 сталося по причині розгерметизації системи опалення Ц.О. в кв. АДРЕСА_5 в ванній кімнаті .
       В матеріалах справи міститься ксерокопія особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_7 на ім`я ОСОБА_2 . 
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1101/12-21, складеного судовим експертом Харченком В.В. 10 жовтня 2022, розмір завданої матеріальної шкоди житловій квартирі АДРЕСА_2 , в наслідок її залиття, складає (з округленням): 16 910 грн.
       Згідно відповіді ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 11 квітня 2023 року, архів документації щодо об`єктів нерухомого майна, який зберігався на підприємстві, рішенням Дніпропетровської обласної ради передано до нового зберігача – КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради».
       Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири у АДРЕСА_7 , та таким, який, відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, є особою, яка завдала шкоду позивачу та повинна її відшкодувати, тому позовні вимоги до ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. 
       Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
       Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
       У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
       Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і її майну або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка завдавача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
       Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.
       Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
       З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
       Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі на момент розгляду справи.
       Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду існує презумпція завдавача шкоди, згідно якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.
       Тобто, саме відповідач має довести відсутність своєї вини у залитті квартири позивача.
       У частині третій статті 12, частині першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17).
       Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Частиною першою, другою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.
       Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.
       Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
       З акту №401 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 26 жовтня 2021 року, вбачається, що комісією у складі: техніка ОСОБА_3 , техніка ОСОБА_4 проведено обстеження житлового приміщення по АДРЕСА_6 на предмет залиття квартири. Перевіркою виявлено наступне: квартира знаходиться на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, приватизована, складається з 1-єї кімнати. На момент обстеження було виявлено: коридор: видніються вологі руді плями на стелі; кухня: шпалери на стінах вологі, вздуті, на стелі мокра волога руда пляма; ванна кімната: мокрі шпалери на стінах ніша з матеріалу ДСП деформована. Зі слів заявника квартири, залиття відбулося 24 жовтня 2021 року з квартири АДРЕСА_5 . За інформацією аварійної служби міста залиття кв. АДРЕСА_4 сталося по причині розгерметизації системи опалення Ц.О. в кв. АДРЕСА_5 в ванній кімнаті .
       В матеріалах справи міститься ксерокопія особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_7 на ім`я ОСОБА_2 , у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що відповідач є власником квартири та зобов`язаний відшкодувати спричинену залиттям квартири позивача шкоду. 
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1101/12-21, складеного судовим експертом Харченком В.В. 10 жовтня 2022, розмір завданої матеріальної шкоди житловій квартирі АДРЕСА_2 , в наслідок її залиття, складає 16 910 грн.
       З матеріалів даної справи вбачається, що позивачем доведено як сам по собі факт спричинення матеріальної шкоди, так і її розмір. В той час коли відповідачем не доведено відсутність своєї вини у залитті квартири позивача.
       З врахуванням обставин даної справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, судова колегія приходить до висновку про наявність  правових підстав для часткового  задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивачам матеріальну шкоду, завдану затопленням квартири, розташованої за по АДРЕСА_6 , у розмірі 16 910 грн., також на користь позивача слід стягнути 5 519, 26 грн за складання висновку судової експертизи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
       Вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь 55,19 грн. комісії за послуги банку, а також 27,50 грн., витрачених ним на запрошення відповідача на експертизу, до задоволення не підлягають. 
       Розподіл судових витрат. 
       У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
       Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
       Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
       Згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Інтереси позивача ОСОБА_1 у даній справі захищала адвокат Кущ Л.О., яка діяла на підставі договору №48 від 27 травня 2022 року про надання юридичних послуг. 
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       До позову було долучено акт приймання виконаних робіт за договором №48 від 27 травня 2022 року про надання юридичних послуг. Складання позову та складання запиту. Усього 4 000 грн. 
       Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, а тому, з врахуванням виконаної адвокатом позивача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 500 грн. на професійну правничу допомогу.
       Також з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до розміру заявлених та задоволених позовних вимог, у розмірі 2 338, 25 грн.
       Усього з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у загальному розмірі 5 838, 25 грн. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 

       Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково. 

       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 16 910 грн. та 5 519,26 грн. за складання висновку судової експертизи, усього стягнути 22 429,26 грн. 

       В іншій частині позову відмовити. 

       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 838, 25 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

               Головуючий:                                         Е.Л. Демченко 

        Судді:                                                 А.П.Барильська 

М.О. Макаров