ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2023 року 
м. Київ
справа № 607/7742/23
адміністративне провадження № К/990/25587/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Єресько Л. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування рішення, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 (колегія суддів у складі: Сеника Р. П., Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування рішення від 09.11.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 в частині заборони в`їзду на територію України строком на 5 років.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.09.2022 відповідачем винесено рішення № 65 «Про примусове повернення до країни походження позивача», яким його зобов`язано покинути території України у термін до 26.10.2022. Проте він не зміг виконати указане рішення та покинути територію України із поважних причин, а саме: відсутності документу, який дозволив би позивачу виїхати. У подальшому, 09.11.2022 рішенням «Про примусове повернення до країни походження» позивачу, з метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, заборонено в`їзд на територію України строком на 5 років, оскільки він вчасно не покинув територію України. Відповідач 09.11.2022 скерував на Головний центр оброки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, доручення №  6132.2- 828/61.1-22, яким повідомив Держприкордонслужбу України про заборону в`їзду в Україну позивачу. В результаті позивач залишив територію України 14.11.2022. Позивач уважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач, на його думку, прийняв його без урахування всіх фактичних обставин, а саме: 08.10.2022 позивач намагався виконати рішення відповідача та покинути території України, придбавши білет на автобусний маршрут «Тернопіль-Афіни», проте не зміг покинути території України та виконати рішення відповідача у зв`язку із тим, що у нього на момент винесення рішення та на день його виконання, був відсутній паспорт громадянина Республіки Нігерії та будь який інший документ, який би давав йому змогу покинути територію України, про що йому повідомили працівники Прикордонної служби України на пункті пропуску. Крім того, він перебуває у шлюбі з громадянкою України, подружжя мають неповнолітню дитину та батько відповідно до Конвенції про права дитини ООН та Декларації прав дитини ООН має право на особисте виховання дитини, а дитина в свою чергу не повинна бути розлучена з батьком. Оскільки дружина та дитина позивача проживають на території України, рішення про заборону в`їзду на територію України строком на 5 років унеможливлює право батька на виховання дитини та возз`єднання сім`ї. 
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
28.09.2022 під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній міграції, притягненню порушників до адміністративної відповідальності, посадовою особою Тернопільського відділу № 1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області за адресою: м. Тернопіль, вул. Є. Коновальця, 6, виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України.
За порушення правил перебування іноземців в Україні громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.09.2022 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
28.09.2022 Тернопільським відділом № 1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято рішення № 65 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким останнього зобов`язано покинути територію України до 26.10.2022.
Дане рішення було йому оголошено, один із примірників рішення № 65 від 28.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 особисто вручено позивачу, йому роз`яснено його права та обов`язки, зобов`язано не пізніше 26.10.2022 самостійно залишити територію України, а також попереджено про наслідки невиконання рішення № 65 про примусове повернення від 28.09.2022, що підтверджується його підписом.
Рішення № 65 про примусове повернення від 28.09.2022 громадянином Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 не оскаржувалось.
Водночас громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , рішення № 65 про примусове повернення від 28.09.2022 не виконав, хоча частина п`ята статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області 28.10.2022 звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою про примусове видворення громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022 позовні вимоги Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 задоволено та ухвалено примусово видворити громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України. Рішення суду звернуто до негайного виконання та реально виконано. Рішення суду вступило в законну силу.
Указане рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 грубо порушив законодавство України, яке визначає статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, оскільки останній не має постійного місця проживання в Україні, близьких родичів, належного фінансового забезпечення, не навчається, не працює та не має законних джерел доходу, і не вживає будь-яких заходів щодо легалізації перебування в Україні, а також встановлено відсутність, встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення, притягнення до адміністративної відповідальності та наявність рішення № 65 Тернопільського відділу № 1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 28.09.2022 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, яке ОСОБА_1 не виконано, а отже він перебуває в Україні незаконно та без поважних на це причин.
На виконання вимог абзацу третього частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посадовою особою Тернопільського відділу № 1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області 09.11.2022 прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України строком на 5 років громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
09.11.2022 спірне рішення скеровано до Держприкордонслужби України для виконання.
Позивач не погоджуючись з рішенням від 09.11.2022 звернувся із цим позовом до суду. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022 у справі №  607/15115/22 про примусове видворення позивача набрало законної сили, позивачем оскаржене не було та є реалізованим, що у відповідності до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є правомірною підставою для прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду позивача в Україну строком на п`ять років.
Крім того, суд першої інстанції критично оцінив посилання представника позивача на те, що позивач 08.10.2022 намагався виконати рішення відповідача та покинути території України, придбавши білет на автобусний маршрут «Тернопіль-Афіни», проте він не зміг покинути території України та виконати рішення відповідача у зв`язку із тим, що у нього на момент винесення рішення та на день його виконання був відсутній паспорт громадянина Республіки Нігерії та будь-який інший документ, який би давав йому змогу покинути територію України, оскільки, на думку суду, відповідальність за збереження та дійсність власних документів покладається на особу, якій вони належать, тому позивач, перебуваючи на території іноземної держави, повинен був заздалегідь вжити заходів для продовження строку дії паспорта чи виготовити новий, як і продовжити строк дії документів, які дають право тимчасового перебування на території України.
Щодо доводів представника позивача про те, що позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України, подружжя мають неповнолітню дитину, а тому відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він вважається таким, який на законних підставах перебуває на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України, суд першої інстанції зазначив, що якби позивач звертався до територіальних органів чи підрозділів ДМС України із заявою для отримання посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї у прийнятті документів йому б відмовлено не було, проте таких дій позивач не вчиняв, а відтак не проявив належний інтерес до узаконення підстав перебування на території України з підстав возз`єднання сім`ї.
Також суд першої інстанції урахував лист Управління Служби безпеки України в Тернопільській області від 11.11.2022, відповідно до якого у ході проведення перевірочних даних з`ясовано, що позивач, порушуючи законодавство України, яке визначає статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, продовжує знаходитися на території України без законних на те підстав,  не виключено, з метою легалізації/осідання на території України, в обхід міграційного законодавства країни перебування. Також зазначено, що аналіз наявної в УСБУ в Тернопільській області інформації дає підстави вважати, що подальше перебування громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 на території України створює передумови до вчинення дій, які можуть становити загрозу національній безпеці та обороні, а його повторний в`їзд на територію України нашої держави суперечить інтересам державної безпеки в частині боротьби з терористичною загрозою, розвідувально-підривною діяльністю та/або іншою протиправною діяльністю на шкоду державній безпеці України. З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 скасовано та прийнято нову постанову, якою задоволено позовні вимоги. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України в Тернопільській області «Про примусове повернення до країни походження» від 09.11.2022 в частині заборони в`їзду громадянину Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України строком на п`ять років.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги апеляційний суд виходив з того, що відповідно до рішення про примусове повернення в країну походження, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, надавав про себе правдиві відомості, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, постанова про притягнення позивача за частиною першою статті 203 КУпАП виконана, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не виявлено. Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріалах справи відсутні. Крім того, апеляційний суд урахував те, що 08.10.2022 позивач намагався виконати рішення відповідача та покинути території України, придбавши білет на автобусний маршрут «Тернопіль-Афіни», проте позивач не зміг покинути території України та виконати рішення відповідача у зв`язку із тим, що у нього на момент винесення рішення та на день його виконання, був відсутній паспорт громадянина Республіки Нігерії та будь який інший документ, який би давав йому змогу покинути територію України, про що йому повідомили працівники Прикордонної служби України на пункті пропуску. Також суд встановив, що громадянин Федеративної республіки Нігерія ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою України, подружжя має неповнолітню дитину, а тому, на думку суду, у цій справі втручання у право на повагу до приватного та сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про заборону в`їзду на територію України на 5 років не відповідає нормам законодавства. З огляду на наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення в частині заборони в`їзду позивачу на територію України терміном на 5 років є протиправним та підлягає скасуванню.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023  залишити в силі.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та порушено норми процесуального права, а саме: статті 7, 90, 242, 246, 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Окрім того, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні помилково застосовано пункт 18 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженців та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» та не враховано висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 27.04.2023 у справі №  522/11882/22.
Також, на думку скаржника, позиція Восьмого апеляційного адміністративного суду про те, що «у даній справі втручання у право на повагу до приватного та сімейного життя, передбачене ст. 8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про заборону в`їзду на територію України на 5 років не відповідає нормам законодавства» ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права, позаяк чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, факт батьківства або шлюбні відносини, на які посилається суд апеляційної інстанції не спростовує порушень міграційного законодавства.
Крім того, скаржник наголошує, що вимоги абзацу третього частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є імперативними нормами, не допускають жодних відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єктів. Разом з тим, скаржник зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення від 09.11.2022 провідним спеціалістом сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Тернопільського відділу № 1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області помилково у назві рішення вжито слова «про примусове повернення до країни походження».
Скаржник зауважує, що судом першої інстанції забезпечено доступ сторін до суду, у тому числі шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції, у тому числі з використанням власних технічних засобів.
Поряд з цим, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не в повній мірі з`ясувавши обставини справи, не забезпечивши доступу сторін до суду, що підтверджується протоколом судового засідання, дійшов, на його думку, до помилкового висновку про застосування до цього спору положень статті 13 та частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та, відповідно, роз`яснень пункту 18 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженців та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» та постановив незаконне та не обґрунтоване судове рішення. Як наслідок, не повне з`ясування судом апеляційної інстанції обставин справи призвело, на думку скаржника, до безпідставних висновків про те, що «Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріалах справи відсутні».
Позиція інших учасників справи
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Рух касаційної скарги
20.07.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) ОСОБА_4, суддів Мацедонську В. Е., Смоковича М. І. для розгляду судової справи № 607/7742/23.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14.08.2023 № 1346/0/78-23 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 607/7742/23 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 10.08.2023 № 815/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», згідно з наказом Голови Верховного Суду від 10.08.2023 № 2512-К «Про відрахування судді ОСОБА_4 зі штату Верховного Суду».
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко  Ж.  М., суддів Єресько Л. О., Радишевську О. Р. для розгляду судової справи №  607/7742/23.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 04.09.2023 № 1484/0/78-23 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 607/7742/23 у зв`язку з відпусткою судді Радишевської О. Р., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко  Ж. М., суддів Єресько Л. О., Жука А. В. для розгляду судової справи № 607/7742/23.
Ухвалою Верховного Суду від 04.09.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023.
Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2023 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
Позиція Верховного Суду
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги Верховний Суд вважає першочерговим необхідність надання оцінки доводам скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині незабезпечення доступу сторін до суду та зазначає таке.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване судове рішення не відповідає, а доводи касаційної скарги є частково обґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Згідно з частиною першою статті 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Відповідно до частини першої статті 11 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Частиною першою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. 
Відповідно до частини третьої статті 44 КАС України учасники справи мають право: 1)  ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Аналіз наведених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що суд зобов`язаний створити учасникам справи належні можливості для використання всіх процесуальних прав, визначених КАС України, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
З матеріалів справи встановлено, що не погоджуючись із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 у справі № 607/7742/23 та зазначено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом триденного строку з моменту вручення копії цієї ухвали.
Також ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 справу №  607/7742/23 призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 20.06.2023 о 09 год 30 хв у залі судових засідань № 1 Восьмого апеляційного адміністративного суду (вул. Саксаганського, 13, м. Львів) та зазначено, що про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомити учасників справи.
15.06.2023 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в якому він просив надати йому можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 195 КАС України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до пункту 45 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення про ЄСІТС), передбачено, що підсистема відеоконференцзв`язку забезпечує учасникам справи можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів.
Відповідно до пункту 46 Положення про ЄСІТС за наявності в суді технічної можливості учасник справи у порядку, встановленому процесуальним законом, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Згідно з пунктом 50 Положення про ЄСІТС суд ухвалює рішення про можливість проведення засідання в режимі відеоконференції за умови наявності в суді відповідної технічної можливості (наявність обладнання та можливість його використання у визначені день і час).
Відповідно до матеріалів справи, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2023 клопотання представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Вирішено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2023 у справі №  607/7742/23, призначений на 20.06.2023 о 09 год 30 хв, провести у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС). Роз`яснено заявнику , що для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник зобов`язаний: в день судового засідання, за 10 хвилин до початку слухання, авторизуватися на сайті vkz.court.gov.ua, виконати перевірку обладнання та очікувати на запрошення. Також роз`яснено заявнику, що відповідно до частини п`ятої статті 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «ухвала про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі ВКЗ (поза межами суду)» від 19.06.2023 по справі № 607/7742/23 було надіслано одержувачу - Управлінню Державної міграційної служби України в Тернопільській області в його електронний кабінет 19.06.2023 о 14 год 34 хв.
Водночас, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до протоколу судового засідання Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Крім того, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 20.06.2023 зазначив, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до частини четвертої статті 229, пункту 2 частини першої статті 311 та частини другої статті 313 КАС України, уважав можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Разом з тим, як зазначено вище, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2023 задоволено клопотання представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про участь в судовому засіданні 20.06.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Згідно з частиною десятою статті 195 КАС України суд, який забезпечує проведення відеоконференції, перевіряє явку і встановлює особи тих, хто з`явився, а також перевіряє повноваження представників.
Відповідно до частини одинадцятої статті 195 КАС України використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші процесуальні права та обов`язки.
Частиною дванадцятою статті 195 КАС України передбачено, що відеоконференція, у якій беруть участь учасники справи, фіксується судом, який розглядає справу, за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису. Відео- та звукозапис відеоконференції зберігається в матеріалах справи.
Відповідно до частини четвертої статті 230 КАС України під час здійснення повного фіксування судового засідання технічними засобами, а також проведення судового засідання в режимі відеоконференції протокол судового засідання створюється Єдиною інформаційно-телекомунікаційною системою в порядку, визначеному Положенням про Єдину інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно з пунктом 49 Положення про ЄСІТС для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник справи повинен попередньо зареєструватися в Електронному кабінеті. Учасник справи також повинен перевірити наявні у нього власні технічні засоби на відповідність технічним вимогам, визначеним Інструкцією користувача підсистеми відеоконференцзв`язку, для роботи із системою відеоконференцзв`язку.
Верховний Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що суд апеляційної інстанції, який забезпечив відповідачу можливість брати участь у судовому засіданні 20.06.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою ЄСІТС, на початку конференції запрошував відповідача для її участі, чи було відкрито сторінку конференції (авторизовано за КЕП (ЕЦП)) та перевірено справність мікрофону та камери, включено відеозапис конференції та запрошено відповідача перед відкриттям судового засідання.
Пунктом 51 Положення про ЄСІТС встановлено, що у разі проведення судового засідання в режимі відеоконференції секретар судового засідання засобами підсистеми ЄСІТС забезпечує ведення протоколу судового засідання в електронній формі та відеозапис судового засідання. До матеріалів справи в паперовій формі приєднується паперовий примірник протоколу судового засідання з посиланням на відеозапис судового засідання, проведеного в режимі відеоконференції.
Відповідно до пунктів 52, 53, 54, 55 Положення про ЄСІТС після закінчення засідання протокол у визначені процесуальним законодавством строки підписується кваліфікованим електронним підписом секретаря судового засідання, після чого блокується для внесення змін. Відеозапис судового засідання засобами підсистеми ЄСІТС автоматично зберігається у централізованому файловому сховищі. Підписаний протокол судового засідання, який містить вебпосилання на відеозапис судового засідання у централізованому файловому сховищі, переноситься (передається, імпортується) до АСДС. До матеріалів справи в паперовій формі приєднується паперовий примірник протоколу судового засідання з посиланням на відеозапис судового засідання, проведеного в режимі відеоконференції.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній паперовий примірник протоколу судового засідання, ведення якого засобами підсистеми ЄСІТІС у разі проведення судового засідання в режимі відеоконференції забезпечує секретар судового засідання, з якого можливо б було встановити чи забезпечив суд апеляційної інстанції відповідачу можливість брати участь у судовому засіданні 20.06.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та чи був він запрошений на це судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Право учасників справи, зокрема, на участь у судових засіданнях (за виключенням випадків, що стосується окремих категорій справ), відповідає основним засадам адміністративного судочинства, таким як, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи.  
20.06.2023 апеляційний суд усупереч постановленої ухвали від 19.06.2023 про задоволення клопотання представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою ЄСІТС, розглянув справу за відсутності відповідача, не урахував, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не з`ясував можливість або неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції з представником відповідача, не забезпечив можливість взяти участь у судовому засіданні.
У зв`язку з наведеним оскаржуване судове рішення апеляційного суду не можна вважати законним й обґрунтованим.
З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;
За змістом пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин, беручи до уваги той факт, що розгляд адміністративним судом справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання (якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою), є безумовною підставою для скасування відповідного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Поряд з цим варто зауважити, що оскільки суд касаційної інстанції встановив порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, в межах розгляду цієї скарги Верховний Суд не надає оцінку іншим доводам касаційної скарги, а також не перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення.
Таким чином, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області задовольнити частково.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   Л.О. Єресько