Справа № 309/4341/23

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/729/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11.09.2023. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 250 (двісті п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 004701 від 11.09.2023 та постанови суду від 11.09.2023 вбачається, що 10.09.2023 близько 19 год прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району на напрямку 207 прикордонного знаку було виявлено та затримано ОСОБА_1 за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 11.09.2023 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення та стверджує, що він був зупинений в той час, коли їхав на автобусі до КПП, що фактично знаходиться за 5-6 км від державного кордону, але це шлях до с. Шаян. Будь-яких спроб перетнути державний кордон не здійснював, не винив опір при його зупинці та здійсненні огляду й такі відомості в матеріалах справи відсутні. Документи для перетину кордону в нього не перевірялись, між тим, матеріали справи не містять доказів того, що в нього відсутні відповідні документи для перетину кордону, а так само підроблені чи видані на ім`я інших осіб, тощо. Він мав при собі паспорт громадянина України. Окрім того, вказує про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не викладено суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Наявні в справі роздруківки з мобільного телефону не є підставами для притягнення його до адміністративної відповідальності, те, що він цікавився певною інформацією та 

-2-

здійснював її пошук в Інтернет-мережі не доводить його умислу на незаконний перетин державного кордону. Звертає увагу на те, що фактично він їхав до санаторію ОСОБА_3 на лікування, що підтверджується довідкою № 15 від 19.09.2023, та не мав при собі паперового направлення, а через його затримання, не мав змоги замовити відповідну довідку. Не здобуто переконливих доказів про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а всі сумніви тлумачаться на користь особи, тому можна дійти висновку, що відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, і тому провадження у справі підлягає закриттю.
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, судову кореспонденцію отримував, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того, апеляційний суд враховує заяву ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 004701 від 11.09.2023 стверджується, що 10.09.2023 близько 19 год прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району на напрямку 207 прикордонного знаку, було виявлено та затримано ОСОБА_1 за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

-3-

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 10.09.2023, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 10.09.2023,  рапортом старшого офіцера прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. Яблунівка) головного оперативно-розшукового відділу 27 прикордонного закону ОСОБА_4 від 10.09.2023, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 10.09.2023 та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що помічник начальника відділу прикордонної служби – начальник відділення моніторингу обстановки ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 . 
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, щопомічник начальника відділу прикордонної служби – начальник відділення моніторингу обстановки ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_5 діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів. 
Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь - яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 

-4-

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що він лише їхав у с. Шаян лікуватися, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин (бронювання готелю, путівка в санаторій, направлення лікаря тощо) ним не надано. Натомість таке твердження ОСОБА_1 не узгоджується з його пошуковими запитами у мобільному телефоні з яких вбачається, що він цікавився інформацією про можливість оплати в Румунії, картою залізниці Румунії, та як добратися з Румунії до Братислави (Словацька республіка) та до ОСОБА_6 . Така інформація в мобільному телефоні ОСОБА_1 поза розумним сумнівом свідчить про те, він мав намір незаконно перетнути державний кордон України з Румунією, для чого сів на автобус до с. Шаян, яке знаходиться безпосередньо на кордоні з Румунією, та прибувши в межі прикордонної смуги, неподалік від державного кордону України з Румунією, цим самим здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд розцінює зазначені доводи як обраний спосіб захисту та спробу уникнути адміністративної відповідальності.
Долучена ОСОБА_1 до апеляційної скарги довідка № 15, датована 19.09.2023, цих обставин не спростовує та носить лише рекомендаційний характер, а також не впливає на законність та обгрунтвоаність постановленого судом рішення. 
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

-5-

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11.09.2023 щодо нього, - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя