ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 р.	Справа № 440/8907/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 20.01.23 року по справі № 440/8907/22
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Полтавської Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1             
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування свідоцтва,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської військово-лікарської комісії війської частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, Полтавська ВКЛ в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування свідоцтва, в якому просив:
- визнати протиправними дії госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_1 по визнанню захворювання, травми (каліцтва), перелому гомілково-ступневого суглобу, НІ, не пов`язаних з проходженням військової служби;
- скасувати свідоцтво про хворобу №488 від 25.07.2022 в частині визнання отриманої їм травми (каліцтва), перелому лівого гомілково-ступневого суглобу, НІ, не пов`язаних з проходженням військової служби при виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини;
- визнати отриману ним травму (каліцтво) 27.04.2022 перелом гомілково-ступневого суглобу зі зазначеними порушеннями функцій при виконанні бойових завдань в зоні бойових дій в районі с. Рідне, Барвінкове, Ізюмського району Харківської області по захисту Батьківщини від агресії РФ, ТАК, пов`язаної з проходженням військової служби при виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини;
- зобов`язати госпітальну ВЛК в/ч НОМЕР_1 внести зміни у висновок (постанову) №488 від 25.07.2022 в частині визнання отриманої ним травми (каліцтва), перелому лівого гомілково-ступневого суглобу, ТАК, пов`язаної з проходженням військової служби при виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини;
- стягнути з госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на його користь правову допомогу та витрати, пов`язані з прибуттям до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що після нападу РФ на Україну він добровільно 09.03.2022 став на облік і був направлений в ЗСУ для захисту Батьківщини. На стан здоров`я не скаржився. Був направлений у в/ч НОМЕР_2 10.03.2022 для проходження військової служби в ЗСУ. Під час виконання бойового завдання в зоні бойових дій 27.04.2022 при масовому ракетному обстрілі при спуску в укриття отримав травму лівого гомілково-ступневого суглобу. Військово-лікарською комісією у висновку було вказано, що причинний зв`язок травми НІ не пов`язаний з проходженням військової служби, тому що військова частина не надала такий акт. 
Вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено: право на розгляд справи в присутності позивача, з викликом свідків, не витребувано у в/ч акту розслідування нещасного випадку, не призначено експертизу, хоча оспорюється причинний зв`язок отримання травми, не витребувано у ОСОБА_2 копію акту про нещасний випадок, який стався з ним 27.04.2022, та не надано довідку про обставини отримання такої травми.
Повідомив, що судом не враховано, що він був добровольцем, а не мобілізованим. 
Вважає, що судом першої інстанції не оцінено: висновки, вказані в акті, в сукупності медичних висновків; його заяви про збільшення позовних вимог; про залучення відповідачем в/ч НОМЕР_2 в особі ОСОБА_3 , оскільки акт не відповідає фактичним обставинам. 
20.07.2023 позивачем направлено до Другого апеляційного адміністративного суду доповнення до апеляційної скарги, які суд не враховує, оскільки таке доповнення подано після закінчення строку, встановленого ч.1 ст. 303 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Клопотання апелянта про призначення медичної експертизи про встановлення часу отримання ним травми гомілково-ступеневого суглобу, про залучення відповідачем військової частини НОМЕР_2 та допиту в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ухвалами колегії суддів, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, залишені без задоволення.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
З 09.03.2022 по 15.08.2022 позивач проходив військову службу, що підтверджено довідкою Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №6/6256 від 07.09.2022.
16.06.2022 в/ч НОМЕР_2 позивачу видано направлення №3644 на військово-лікарську комісію з метою встановлення придатності до військової служби, діагноз: цукровий діабет, 2 тип, середньої важкості, стан субкомпенсації. Діабетична полінейропатія. Діабетична мікроангіопатія нижніх кінцівок ІІ ст., Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2. СН0. Подагра. Артроз І плюсне-фалангового суглобу лівої стопи.
25.07.2022 постановою госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_1 за поданням на ВЛК від 25.07.2022  визначено:  цукровий діабет 2 тип, тяжка форма, стадія субкомпенсації. Діабетична полінейропатія нижніх кінцівок, сенсорна форма з незначно виражена. Гіпертонічна хвороба І стадія, ступінь 2, ризик високий. СН 0 ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеню з наслідками гострого порушення мозкового кровообігу (2010 рік) за ішемічними типом у вертебробазилярному басейні у вигляді помірно вираженого церебростенічного синдрому. Початкова катаракта обох очей. Незрослий перелом медіальної кісточки лівої гомілки з підвивихом ступні (2019 рік), післятравматичний деформуючий остеоартроз лівого гомілково-ступневого суглобу першого ступеню з больовим синдромом, помірним порушенням функцій. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 13А, 41Б, 61Б, 78Б, 39В графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
03.08.2022 №474 в свідоцтві про хворобу №488 в пункті 12 свідоцтва  «Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва» зазначено: цукровий діабет 2 тип, тяжка форма, стадія субкомпенсації. Діабетична полінейропатія нижніх кінцівок, сенсорна форма з незначно виражена. Гіпертонічна хвороба І стадія, ступінь 2, ризик високий. СН 0 ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеню з наслідками гострого порушення мозкового кровообігу (2010 рік) за ішемічними типом у вертебробазилярному басейні у вигляді помірно вираженого церебростенічного синдрому. Початкова катаракта обох очей. Незрослий перелом медіальної кісточки лівої гомілки з підвивихом ступні (2019 рік), післятравматичний деформуючий остеоартроз лівого гомілково-ступневого суглобу першого ступеню з больовим синдромом, помірним порушенням функцій. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1787 позивач освідчений ВЛК 25.07.2022: на підставі статей 13А, 41Б, 61Б, 78Б, 23В, 39В графи ІІ Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо визнання захворювання, травми (каліцтва), перелому гомілково-ступневого суглобу, НІ, не пов`язаних з проходженням військової служби, позивач звернуся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу позивача, оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями військово- лікарської комісії.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і до сьогодні.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частинами 1-3 ст.1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 5 ст.1 Закону №2232-XII передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з абз. 1 ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
За приписами ч.ч. 1-3 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 4 ст.2 Закону №2232-XII встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
У зв`язку з введенням Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 09.03.2023 мобілізований Кременчуцьким районний територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Полтавської області та наказом № 2 від 09.03.2022 командира в/ч НОМЕР_2 був зарахований солдатом (військова професія – водій) відділення управління окремої батареї протитанкових керованих ракет 71, окремої Єгерської бригади, Корпусу сухопутних військ Збройних Сил України та проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 з 09.03.2022 по 15.08.2022, що підтверджено відомостями військового квитка позивача (а.с.17).
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
За змістом ч. 1-3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
В ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні регулюються Законом України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 № 2801-XII.
Відповідно до статті 70 Закону № 2801-XII, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України регламентовано Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 (далі – Положення №402).
Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
У відповідності до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 1.3 глави 1 розділу І Положення № 402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
За пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (підпункт 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402).
Відповідно до підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402, на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема, контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України; проведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи.
ЦВЛК має право, серед іншого, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК) Збройних Сил України. Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (підпункти 2.3.4 та 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402).
До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (далі - ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК (підпункт 2.6.1 пункту 2.6. глави 2 розділу І Положення №402).
Відповідно до підпункту 2.6.7 пункту 2.6 розділу І Положення №402 на підставі затвердженого переліку начальник ВМКЦ регіону своїм наказом призначає позаштатні постійно діючі ВЛК, їх персональний склад і визначає порядок їх роботи. Головою позаштатної постійно діючої ВЛК призначається лікар, найбільш підготовлений з питань військово-лікарської експертизи, який має досвід роботи у військових лікувальних, цивільних лікувально-профілактичних закладах та пройшов підготовку (удосконалення) з військово-лікарської експертизи.
Документи позаштатних ВЛК скріплюються гербовою печаткою військового лікувального, цивільного лікувально-профілактичного закладу, військової частини, при яких ці комісії утворені (підпункт 2.6.11 пункту 2.6 розділу І Положення №402).
За правилами пункту 2.7 розділу І Положення №402 госпітальна ВЛК створюється у військовому госпіталі, на госпітальному судні, у цивільному лікувально-профілактичному закладі, де обстежуються і лікуються військовослужбовці. На особливий період госпітальна ВЛК створюється в усіх військових санаторіях.
На госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається: проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення; ведення книги протоколів ВЛК та здавання її в архів; проведення контролю за повнотою та якістю обстеження під час проведення медичного огляду, терміном проведення обстеження; проведення разом із провідними медичними спеціалістами ВМКЦ регіонів та начальниками медичної служби військових частин, що знаходяться у зоні відповідальності військового лікувального закладу, детального аналізу визнання військовослужбовців непридатними (обмежено придатними) до військової служби, розробка пропозицій щодо покращення стану здоров`я військовослужбовців та попередження їх дострокового звільнення з військової служби за станом здоров`я. Узагальнення пропозицій та надання їх до штатної ВЛК.
Госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право: приймати постанови відповідно до цього Положення; перевіряти з метою військово-лікарської експертизи організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових лікувальних, цивільних лікувально-профілактичних закладах і у військових частинах, дислокованих у гарнізоні; залучати до роботи на правах членів комісії медичних та військових фахівців за запитом голови ВЛК.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3) - пункт 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402.
Відповідно до підпункту "б" пункту 6.1. глави 6 розділу II Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Матеріалами справи підтверджено, що направлення на медичний огляд ВЛК видано солдату ОСОБА_1 , ТВО начальника штабу – заступником командира військової частини НОМЕР_2 від 16.06.2022 №3644 з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Згідно пункту 1.1 глави 2 розділу І Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
У разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК. (пункт 21.1, 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402).
Відповідно до пункту 21.3 глави 21 розділу II Положення № 402 причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.
Згідно пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: 
а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»;
б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби»;
в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби»;
г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії»;
ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»;
д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби»;
е) «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби»;
є) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 »;
ж) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової - служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих сил ООН»;
з) «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих сил ООН»;
и) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу»;
к) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН».
В даному випадку, позивач, заперечуючи правильність висновку відповідача  просить визнати отриману ним  27.04.2022 травму (каліцтво) перелом гомілково-ступневого суглобу зі зазначеними порушеннями функцій при виконанні бойових завдань в зоні бойових дій в районі с. Барвінкове Ізюмського району Харківської області по захисту Батьківщини від агресії рф, «ТАК, пов`язаної з проходженням військової служби при виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини».
Відповідно до пп. «а» п. 21.5 глави 21 розділу II Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до п. 21.7 глави 21 розділу II Положення №402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
Проте, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок, у яких було б зазначено обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) ОСОБА_1 не було надано на засіданні госпітальної ВЛК.  
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 26.04.2022 по 03.05.2022 перебував  в районі бойових дій для виконання бойових завдань, що  підтверджується витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по строковій службі) № 44.
Крім цього, виконання вимог ухвали суду першої інстанції в/ч НОМЕР_2 надано акт службового розслідування за фактом бойового травмування солдата ОСОБА_1 , водія відділення окремої батареї протитанкових керованих ракет в/ч НОМЕР_3 , де зазначено, що причинами та умовами, що сприяли погіршенню стану здоров`я солдата ОСОБА_1 , є хронічне захворювання позивача, що підтверджується відповідними медичними документами (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №1787 та свідоцтво про хворобу №488).
Як зазначає позивач, травма лівого гомілково-ступневого суглобу отримана ним 27.04.2022 під час виконання бойового завдання в зоні бойових дій при масовому ракетному обстрілі при спуску в укриття, проте колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази про отримання позивачем поранення (травма, контузія, каліцтво), одержаного під час захисту Батьківщини.
Колегія суддів враховує, що при розгляді по суті спору в адміністративних справах, у яких оспорюється висновок лікарських комісій, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року у справі №806/526/16 зазначив, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Питання визначення  наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та причинного зв`язку захворювань, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 року у справі №160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.  З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією висновку виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Тобто, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Під час судового розгляду не встановлено процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення військов-лікарської комісії,  яке прийняте за наслідками проведення медичного огляду позивача на предмет його придатності до військової служби за станом здоров`я під час дії правового режиму воєнного стану.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій госпітальної військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 по визнанню захворювання, травми (каліцтва), перелому гомілково-ступневого суглобу, НІ, не пов`язаних з проходженням військової служби та скасування свідоцтва про хворобу №488 від 25.07.2022 в частині визнання отриманої позивачем травми (каліцтва), перелому лівого гомілково-ступневого суглобу, НІ, не пов`язаних з проходженням військової служби при виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини та як наслідок відсутні підстави для задоволення вимог про визнання отриманої позивачем травми (каліцтво) 27.04.2022 перелом гомілково-ступневого суглобу із зазначеними порушеннями функцій при виконанні бойових завдань в зоні бойових дій в районі с. Рідне, Барвінкове Ізюмського району Харківської області по захисту Батьківщини від агресії РФ, ТАК, пов`язаної з проходженням військової служби при виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини та зобов`язання відповідача внести зміни у висновок (постанову) №488 від 25.07.2022 в частині визнання отриманої позивачем травми (каліцтва), перелому лівого гомілково-ступневого суглобу, НІ, не пов`язаних з проходженням військової служби при виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини.
Щодо посилання апелянта про неправомірну відмову суду першої інстанції в залученні до участі у справі  в якості відповідача в/ч НОМЕР_2 та командира частини полковника ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.3,4 ст. 48 КАС України  якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 відмовлено ОСОБА_1  у прийнятті та повернуто заяву про збільшення позовних вимог у справі. Дана ухвала постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 залишена без змін.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості відповідача в/ч НОМЕР_2 та командира частини полковника ОСОБА_2 , оскільки до даних осіб не заявлені будь-які позовні вимоги.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року по справі №440/8907/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  22.12.2023 року