КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/15435/2023
справа №752/17938/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року                                                                                          м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук  Н.В.
суддів                         Мережко М.В., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Халупного Андрія Вадимовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «УРБАН СІТІ», на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Машкевич К.В.,
у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УРБАН СІТІ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, -
 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року ТОВ "УРБАН СІТІ" звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості із сплати житлово-комунальних послуг.
Ухвалою Голосіївського районного суду від 06 вересня 2023 року у видачі судового наказу за заявою ТОВ "УРБАН СІТІ" відмовлено.
Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Халупним А.В., який діє в інтересах ТОВ "УРБАН СІТІ", подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах ЦПК України. Зазначає, що ЦПК України не містить жодної статті із назвою "загальні правила підсудності".
Вказує, що диспозиція статті 162 ЦПК України передбачає, що заява про видачу  судового наказу подається до суду згідно загальних правил визначення підсудності, а не за загальною підсудністю. Загальні правила передбачені параграфом 3 глави 2 ЦПК і охоплюють три види підсудності: загальну, альтернативну та виключну.
Зазначає, що не вказував про альтернативну підсудність, адже вимоги у заяві про видачу судового наказу стосуються утримання нерухомого майна - квартири, належної боржнику.
Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 квітня 2023 року у справі №752/2876/23 та на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17.
Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва №752/17938/23 від 06 вересня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд вказав, що така подана з порушенням правил підсудності.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Установлено, що ТОВ "УРБАН СІТІ" звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості із сплати житлово-комунальних послуг (а.с.1-8).
В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . На підтвердження цієї обставини заявник надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20).
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №211971 від 05 вересня 2023 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_2 (а.с.26).
Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Згідно з пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.
Згідно з частинами 5-7 статті 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.
Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.
Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи боржника.
Відповідно до положень статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Колегія суддів зазначає, що вжите у цій статті словосполучення "за загальними правилами підсудності" треба розуміти як право заявника у випадках, визначених цим Кодексом, звернутися до суду із заявою із застосуванням правил статей 27, 28 та 30 ЦПК України, оскільки "загальні правила підсудності" не варто ототожнювати із "загальною підсудністю", що визначена у статті 27 ЦПК України.
Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) стаття 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) стаття 28 ЦПК України; виключну стаття 30 ЦПК України.
За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
З урахуванням наведеного, заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має подаватися за місцем знаходження цього майна, тобто за правилами виключної підсудності.
Установлено, що предметом поданої заяви є стягнення заборгованості за житлово-комунальними послугами, що надаються за адресою АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до юрисдикції Голосіївського районного суду міста Києва.
З огляду на викладене, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, тобто виключно за місцем реєстрації проживання боржника.
У разі конкуренції правил підсудності (статті 27 та 30 ЦПК України) мають застосовуватися правила виключної підсудності, у зв`язку із чим заява про видачу судового наказу правомірно подана заявником за місцем знаходження об`єкта нерухомості, заборгованість по утриманні якого є предметом судового розгляду.
Судом першої інстанції невірно розтлумачено положення статті 162 ЦПК України у поєднанні з нормами статей 27, 30 ЦПК України, адже заява про видачу судового наказу подається за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, а не виключно за правилами загальної підсудності, відтак при визначенні підсудності заяви про видачу судового наказу суд безпідставно керувався лише частиною першою статті 27 ЦПК України.
За таких обставин, колегія суддів уважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Халупного Андрія Вадимовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «УРБАН СІТІ», задовольнити.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         М.В. Мережко

                                                                                               В.В. Соколова