ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 677/405/20
Провадження № 22-ц/4820/1387/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,
з участю представниці апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні нерухомим майном, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області в складі судді Гладій Л.М. від 01 травня 2023 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року АТ «ПроКредит Банк», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказувало, що 11 жовтня 2019 року на підставі договору іпотеки № 144295-ІД1, посвідченого 15 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М. за реєстровим № 1181, договору № 1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого 13 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим №246, договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 382, та вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 15 січня 2019 року вих. № 1-2/19/618, АТ «ПроКредит Банк» набуло у власність нерухоме майно – трикімнатну квартиру загальною площею 99,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 11 жовтня 2019 року АТ «ПроКредит Банк» зареєструвало право власності на вказане нерухоме майно. 
Однак володіння, користування та розпорядження вказаним нерухомим майном досі здійснюють відповідачі. У зв`язку з цим 19 грудня 2019 року АТ «ПроКредит Банк» відправив ОСОБА_1 як колишньому власнику вказаного нерухомого майна вимогу про усунення перешкод у здійсненні його як нового власника права користування та розпорядження своїм майном від 18 рудня 2019 року вих. № 1-2/19/7911. Незважаючи на це, відповідачі добровільно не звільнили вказане нерухоме майно та не передали його власнику - АТ «ПроКредит Банк», натомість продовжують незаконне володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, що є триваючим порушенням прав позивача.
З цих підстав позивач, уточнивши позовну заяву, просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні його права користування трикімнатною квартирою загальною площею 99,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, зобов`язати відповідачів звільнити вказану квартиру шляхом їх виселення, а також зобов`язати відповідачів передати їм спірну квартиру шляхом передачі ключів від неї, а також свідоцтва про право власності на неї, виданого Красилівською райдержадміністрацією 04 березня 2009 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Красилівським районним БТІ від 04 березня 2009 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 лютого 2015 року, технічного паспорту від 03 березня 2009 року, а також стягнути з відповідачів судовий збір.
Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 травня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні нерухомим майном та зобов`язання вчинення дій відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «ПроКредит Банк» просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити позов. На його думку, помилковим є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову. Суд не досліджував питання постійного місця проживання відповідачів і не врахував, що відповідачі є громадянами Німеччини, чоловіком і дружиною, і до червня 2019 року проживали на території України тимчасово, відповідно до отриманих посвідок на тимчасове проживання. 11 червня 2019 року строк дії їх посвідок та тимчасове проживання закінчився, наразі відповідачі проживають за межами України, ймовірно, у Німеччині. Тому відсутні підстави вважати відповідачів такими, які не мають постійного житла, відмінного від нерухомого майна, яким вони незаконно володіють та розпоряджаються, чим тривало порушують права і законні інтереси позивача.
В засіданні апеляційного суду представниця апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів. 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 128 ЦПК вважаються повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, встановлено, що між ТОВ «Лампка агро» і АТ «ПроКредит Банк» укладено Рамкову угоду № FW113.464 від 15 квітня 2010 року (далі – Угода). На забезпечення виконання зобов`язань по цій Угоді між ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит Банк» 15 квітня 2010 року укладено договір іпотеки № 144295-ІД1. 13 лютого 2015 року та 03 квітня 2018 року були укладенні договори № 1 та № 2 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки.
Відповідно до п. 2 договору іпотеки від 15 квітня 2010 року іпотекодавець надає в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, загальною площею 99,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктами 6.4., 7 договору іпотеки від 15 квітня 2010 року сторонами погоджено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яким передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:
- набуття права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; - продажу від імені іпотекодержателя предмета іпотеки будь-якій особі.
АТ «ПроКредит Банк» надіслало на адресу ТОВ «Лампка агро» та ОСОБА_1 1-2/19/618 від 15 січня 2019 року вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі в тридцятиденний строк, до 15 лютого 2019 року, якщо протягом вказаного терміну і станом на 16 лютого 2019 року не буде проведене повне погашення загальної суми заборгованості, АТ «ПроКредит Банк» буде змушено звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 185240074 від 18 жовтня 2019 року на підставі договору іпотеки № 144295-ІД1, посвідченого 15 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М. за реєстровим № 1181, договору № 1 про внесення змін та до поповнень до договору іпотеки, посвідченого 13 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим №246, договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 382, та вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 15 січня 2019 року вих. № 1-2/19/618, АТ «ПроКредит Банк» 11 жовтня 2019 року набуло у власність нерухоме майно – трикімнатну квартиру загальною площею 99,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 573768227.
18 грудня 2019 року АТ «ПроКредит Банк» надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу № 1-2/19/7911 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном, якою вимагало від останнього до 05 січня 2020 року звільнити квартиру АДРЕСА_2 , передавши її АТ «ПроКредит Банк», шляхом надання ключів, оригіналів технічної документації та інших можливих засобів доступу до вказаної нерохумості, шляхом виселення ОСОБА_1 та будь-яких інших осіб займаного ними приміщення, та передачі цього приміщення АТ «ПроКредит Банк» по акту приймання-передачі.
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі проживають та зареєстровані у спірній квартирі, спірна квартира придбана не за кредитні кошти, тому виселення відповідачів зі спірної квартири без надання їм іншого житла є порушенням їхнього права на житло. 
Так, за змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.
Отже, частиною 2 статті 109 ЖК України встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі мають інше постійне місце проживання за межами України не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах.
Так, за змістом  ст.ст.  12, 81  ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дійсно, як встановлено апеляційним судом з листа Державної міграційної служби №6801.4-3517/6801.4.1-23 від 22.08.2023 року, громадянин Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 по посвідках на тимчасове проживання в Україні в періоди з 2014 року по 20.01.2021 року. Підставами для видачі посвідок було працевлаштування на території України. 
Згідно інформації Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області №4601.6-12785/46.1-23 від 18.10.2023 року громадянин Німеччини ОСОБА_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 виданою органом 4601, терміном дії до 20.01.2024 року. 02.09.2022 року Головним управлінням ДМС України у Львівській області прийнято рішення про скасування вказаної посвідки, станом на 16.10.2023 року посвідка не вилучена.
Водночас відповідачі не позбавлені можливості звернутися в органи міграційної служби та отримати посвідку на тимчасове проживання в Україні.
Також, за інформацією Державної прикордонної служби України №91-39736/18/23 від 21.08.2023 року ОСОБА_1 перетинав державний кордон України в період з червня 2019 року по березень 2022 року. ОСОБА_2 перетинала державний кордон України в період з червня 2019 року по січень 2020 року.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час проживали на території України у спірній квартирі, де й було зареєстровано їхнє місце проживання.
В свою чергу не ґрунтуються на доказах і фактично є припущенням доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі постійно проживають в Німеччині та мають там житло.
Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідачів іншого постійного житла, окрім спірної квартири.
«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі проживають у спірній квартирі на законних підставах, не мають іншого постійного житла, тому позов про виселення зі спірної квартири без надання їм іншого житла не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 02 листопада 2023 року.

Судді                 Л.М. Грох

               Т.О. Янчук

               О.І. Ярмолюк