ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 листопада 2023 року 
м. Київ 
 
справа № 175/1578/23 
провадження № 61-12594св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Захарова Ніна Василівна, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року у складі судді Бойко О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Захарова Ніна Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина 
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у якій просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у період з 26 серпня 1978 року по 05 травня 2001 року вона перебувала з  ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. 
 
Після розірвання шлюбу вона продовжила проживати з колишнім чоловіком однією сім`єю, вести сімейний бюджет і спільне господарство, проявляти взаємну турботу, повагу та піклування один про одного. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
 
Спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_3 є їх спільний син  ОСОБА_2 , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. 
 
Вказувала, що вона має право на спадкування після смерті ОСОБА_3  як спадкоємець четвертої черги, для чого їй необхідно встановити факт спільного проживання з колишнім чоловіком. 
 
У подальшому вона має намір змінити черговість одержання права на спадкування шляхом укладення нотаріально посвідченого договору зі своїм сином  ОСОБА_2  як спадкоємцем першої черги. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 
 
Роз`яснено заявнику, що вона має право звернутися до суду в порядку позовного провадження на загальних підставах. 
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, щозі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єюпов`язане з наступним вирішенням спору про право щодо спадкування нерухомого майна. Тому вказана вимога підлягає вирішенню виключно у порядку позовного провадження. 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року - без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що встановлення юридичного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових справ, оскільки вона має намір змінити черговість одержання права на спадкування шляхом укладення відповідного договору зі своїм сином як спадкоємцем першої черги. 
 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися у порядку позовного провадження. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
22 серпня 2023 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду               від 26 липня 2023 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених абзацом 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначила, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у відкритті провадження, обґрунтувавши це існуванням спору про право, який у цій справі насправді відсутній. 
 
Судами взагалі не зазначено і не встановлено, між ким існує спір про право та в чому він полягає. У поданій нею заяві вказано, що після встановлення юридичного факту вона має намір змінити черговість одержання права на спадкування шляхом укладення нотаріально посвідченого договору зі своїм сином, тобто у цій справі встановлення факту не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право. 
 
Без укладення згаданого договору вона взагалі не зможе претендувати на спадщину, оскільки є спадкоємець першої черги. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. 
 
05 жовтня 2023 року справа № 175/1578/23 надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у якій просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 , який помер       ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (а. с. 2-7). 
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Роз`яснено заявнику, що вона має право звернутися до суду в порядку позовного провадження на загальних підставах (а. с. 41). 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі. 
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України. 
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня    1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. 
 
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. 
 
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. 
 
Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 
 
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. 
 
У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. 
 
Звертаючись до суду із цією заявою,  ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем необхідно для підтвердження її права на спадкування у четверту чергу, оскільки у подальшому вона має намір змінити черговість одержання права на спадкування шляхом укладення нотаріально посвідченого договору зі своїм сином  ОСОБА_2  як спадкоємцем першої черги на підставі частини першої статті 1259 ЦК України. 
 
Згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
 
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
 
Згідно з частиною першою статті 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. 
 
Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
 
Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення, оскільки згідно зі статтею 74 СК України, якщо чоловік і жінка проживають однією сім`єю, однак не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, нажите ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 
 
Верховний Суд виходить з того, що для визначення правового режиму майна встановлення судом факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має значення у лише випадку, коли вказані чоловік та жінка не перебувають іншому зареєстрованому шлюбі. 
 
При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 
 
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. 
 
Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України                       від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. 
 
Таким чином, презумпція спільності права власності на майно подружжя поширюється і на спадкові правовідносини. За загальним правилом частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, становить 1/2 майна, підлягає виділу та не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. 
 
З огляду на наведене той з подружжя, хто пережив спадкодавця, спадкуватиме 1/2 частки майна, яке належало померлому на праві спільної сумісної власності. Крім того, за наявності інших спадкоємців першої черги ця 1/2 частки буде розподілена між усіма спадкоємцями в рівних частках. 
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 30 травня      2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», прави про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. 
 
Отже, встановлення факту не повинно пов`язуватися з наступним вирішенням спору про право та (або) впливати на обсяг цивільних прав та обов`язків в інших правовідносинах третіх осіб. Інакше така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а відповідний факт за наявності спору про право має бути встановлений у справі в порядку позовного провадження. 
 
Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з поданої заяви вбачається спір про право, а тому вона не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. 
 
Верховний Суд погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки у випадку встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу  ОСОБА_1 матиме право на 1/2 частку в спільному майні подружжя, набутого за період фактичних шлюбних відносин із спадкодавцем, а відтак, встановлення даного факту може безпосередньо вплинути на спадкові права й обов`язки сина заявника - ОСОБА_2 як спадкоємця першої черги, враховуючи, що за цих обставин спадкова маса фактично буде зменшена. 
 
Виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про наявність спору про право та відсутність у зв`язку з цим правових підстав для встановлення в порядку окремого провадження факту, про який просить заявник, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування судами норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України. 
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий	А. І. Грушицький  	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	С. О. Карпенко  	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров