ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 листопада 2023 року           справа №360/208/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Геращенка І.В. ,  Блохіна А.А. , розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 р.  у справі  № 360/208/22 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова)   за позовом    ОСОБА_1  до   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про   визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                                ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:  визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.04.2021 року №122950001578, щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 12 Закону “України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити з 22.04.2021 пенсію за віком відповідно ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року задоволено позовні вимоги, а саме суд:
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо визначення засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як структурного підрозділу, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу ОСОБА_1 за її заявою від 22.04.2021 про призначення пенсії за віком;
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.04.2021 № 122950001578 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 за заявою від 22.04.2021.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII з моменту звернення, тобто з 22.04.2021 та виплатити заборгованість, яка утворилася за цей період.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 22.04.2021 позивач  звернулась до Відділу обслуговування громадян №7 (сервісного центру) з заявою на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке своїм рішенням від 27.04.2021 № 122950001578 відмовило їй у призначенні пенсії, у зв`язку з тим , що заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 60 років відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області по заяві позивача від 22.04.2021 рішення від 27.04.2021 № 122950001578 не приймало, заяву від 22.04.2021 не розглядало.
З урахуванням зазначеного пункту 4.2. Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача про призначення пенсії від 22.04.2021 здійснюється Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким за результатами розгляду вказаної заяви рішенням від 27.04.2021 № 122950001578 і було відмовлено в призначенні пенсії позивачу.
Отже, ухваливши рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII з моменту звернення, тобто з 22.04.2021 та виплатити заборгованість, яка утворилася за цей період, суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Скаржник щодо вимоги стосовно призначення позивачці пенсії за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зазначає, що з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Пунктом 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Тобто, норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є основним законом, що визначає підстави призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
З урахуванням наведеного, Головне управління вважає помилковим твердження суду з приводу того, що призначення пенсії за віком позивачці повинно бути здійснено за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (22.04.2021), питання призначення пенсії за віком врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також скаржник зазначає, що  позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового та до пільгового стажу періодів роботи та призначити пенсію позивачу є незаконними, оскільки адміністративний суд не повноважний перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача та здійснювати розрахунок страхового та пільгового стажу позивача, а також встановлювати його достатність для призначення пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції також звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач 22.04.2021 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії відповідно до п. 2ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961 спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За наслідком розгляду наданого пакету документів було встановлено, що на дату звернення ОСОБА_1 досягла пенсійного віку — 57 років. Необхідний пільговий стаж за Списком №2 на дату звернення - 6 років. До пільгового стажу не зараховано період роботи 03.10.1986 по 24.09.1996, оскільки відсутня довідка передбачена пунктом 20 додатком 5 Постанови 637, що підтверджує пільговий характер роботи. Пільговий стаж не визначено. Страховий стаж склав 27 років 11 місяців 16 днів.
За результатами опрацювання заяви Управлінням було прийнято рішення про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2.
При вирішенні справи по суті суд розглядає питання щодо призначення пенсії відповідно до положень ст. 12 Закону України № 1788 «Про пенсійне забезпечення». 
При цьому, що позивачка не зверталась до відповідачів з подібним зверненням та вказане питання Управліннями не розглядалось. 
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.04.2021 № 122950001578 стосується перш за все саме розгляду питання призначення пенсії відповідно до положень до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стосовно вимоги позивачки щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213- VIII з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020 від 23.01.2020 та Рішення Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20-а, скаржник зазначає , згідно з абзацом 1 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, пенсія відповідно до положення ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначене виключно в тих випадках коли це ніяким чином не суперечить положенням Закону 1058, наприклад, коли людина вже мала право на пенсію відповідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до вступу в силу Закону 1058.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.04.2021 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із заявою встановлено зразка про призначення пенсії за віком.
Вказана заява разом із пакетом документів була прийнята 22.04.2021 та зареєстрована за № 1108.
Управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення від 27.04.2021 № 122950001578 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV  (далі – рішення від 27.04.2021 № 122950001578).
Згідно змісту вказаного рішення вбачається, що вік заявника - 57 років. Необхідний страховий стаж згідно частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 20 років. Страховий стаж особи становить 27 років 14 місяців 16 днів. Пільговий страховий стаж роботи за списком № 2 не підтверджений. За наданими документами до пільгового стажу не зараховано період з 03.10.1986 по 24.09.1996, оскільки підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення здійснюється у відповідності зі списками №1,2, затвердженими Кабінетом Міністрів України, які чинні у період роботи працівника, на підставі записів у трудових книжках та уточнюючих довідок, виданих підприємствами або їх правонаступниками, відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Довідка пільгового характеру роботи не надавалась. Позивач матиме право на пенсію за віком за досягненням 60 – річного віку з 31.03.2024. 
Згідно розрахунку стажу, страховий стаж складає 27 років 11 місяців 16 днів. 
Отже, спірним при вирішенні даної справи є право позивача на призначення пенсії за віком при досягненні 55 років.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірним у справі є питання наявності у позивача, яка не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», права на призначення пенсії за віком у віці 55 років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Частиною 2  статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058 (далі - Закон №1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ст.1 Закону № 1058-IV, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. 
Частиною 2 статті 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (п. 1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058-IV). 
Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 2 цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.
Відтак, Закон № 1058-IV, який є спеціальним у межах спірних правовідносин та який визначає умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, встановлено вік, з досягненням якого особи мають право на призначення пенсії за віком, а жінкам підвищено вік, з якого вони набувають права на пенсію за віком в залежності від дати їх народження, - від 55 до 60 років.
Позивач відповідно до вимог статті 26 Закону № 1058-IV набуде право на пенсію за віком після досягнення 60-річного віку.
Відповідно до п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. При прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01.01.2004, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч.3 ст. 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених п. 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
У п. 4.2 Порядку № 22-1 зазначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п. 4.7 Порядку № 22-1).
Колегія суддів зазначає, що позивач до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до статті 12 Закону № 1788-ХІІ або статті 26 Закону № 1058-IV не зверталась та відповідачі рішень за результатами такого питання не приймали.
Разом з цим позивач наполягає на наявності у неї права на призначення пенсії по досягненню 55-річного віку на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Проте, вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком по досягненню 55-річного віку на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
з 1 січня 2004 року Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Абзацами 1 та 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону   № 1058-IVвстановлено, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Тобто, норми Закону № 1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання нормами Закону № 1058-IV, який є основним законом, що визначає підстави призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Враховуючи, що стаття 12 Закону № 1788-ХІІ щодо визначення права на пенсію за віком жінок при досягненні 55 років суперечить Закону № 1058-IV, позивач не має право на пенсію при досягненні 55-річного віку на підставі статті 12 Закону № 1788-ХІІ.
При цьому суд зазначає, що саме законодавцем у пункті 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону   № 1058-IV унормовано застосування законів України та інших нормативно-правових актів тільки в частині, що не суперечить Закону № 1058-IV.
Твердження позивача стосовно порушення її прав Законом № 1058-IV є безпідставною, адже стаття 26 Закону № 1058-IV, якою збільшено пенсійний вік, є чинною, конституційною не визнавалася, тому має застосовуватися у питанні визначення права на пенсію за віком.
Посилання позивача та  суду на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р.  № 1-р/2020, яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б», «г» статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII, колегія суддів вважає помилковим , оскільки як встановлено вище, порядок призначення пенсії за віком визначено безпосередньо Законом №1058, положення якого не визнавались такими, що не відповідають Конституції України. 
Посилання позивача та суду на рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а та № 360/3611/20, є помилковим, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин, а саме права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону № 1788.
Також, Верховний Суд, у постанові від 29.04.2020 у справі №815/6727/17 у подібних правовідносинах сформував правову позицію про відсутність колізії між нормами статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058 та статті 12 Закону № 1788–XII, з огляду на те, що:  “…19. Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про пенсійне забезпечення” доповнено новою нормою, за якою положення Закону України “Про пенсійне забезпечення” застосовується у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернулася саме за призначенням пенсії за віком, а тому підстави для застосування положень Закону України “Про пенсійне забезпечення” відсутні…”
Зазначене свідчить про необґрунтованість позовних вимог, що обумовлює відмову у задоволенні позову.
Згідно із частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи зі змісту апеляційних скарг та оскаржуваного судового рішення, встановлених судом обставин, апеляційні скарги є обґрунтованими, а викладені в них доводи такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Тому, зважаючи на вказані обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно провів аналіз діючого законодавства, яке регламентує вказані правовідносини, не надав правильного обґрунтування всім належним доказам позивача, у зв`язку з чим прийшов до невірного висновку по досліджених доказах, чим порушив норми матеріального та процесуального права.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 р.  у справі  № 360/208/22 - задовольнити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 р.  у справі  № 360/208/22 - скасувати.
Прийняти постанову.
Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1  до   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про   визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 01 листопада 2023  року.

Суддя-доповідач                                                                                   Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                                А.А. Блохін

                                                                                                                   І.В. Геращенко