ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 2012/9068/2012
Номер провадження 22-ц/818/1968/23

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 листопада 2023 року         м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді (судді-доповідача) - Мальованого Ю.М.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б., 
за участю секретаря судового засідання – Шевченко В.Р.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року в складі судді Рубіжного С.О., у справі № 2012/9068/2012 за  позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

                                В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на пральну машину «LG» вартістю 2 519 грн; холодильник «LG» вартістю 7 400 грн, праску «Philips» вартістю 369 грн, електром`ясорубку «Kenwood» вартістю 1 047,70 грн, а всього на суму 11 335,70 грн у порядку поділу спільної сумісної власності. Визнано за ОСОБА_1 право власності на кухонні меблі вартістю 9 357 грн, цифровий фотоапарат «Canon» вартістю 1 318 грн, телефон Nokia-1280 вартістю 290 грн, а всього на суму 10 965 грн, у порядку поділу спільної сумісної власності.
Рішення мотивовано тим, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був не зареєстрований, але вони перебували в шлюбних відносинах, проживали разом та вели спільне господарство. За період сумісного проживання однією сім`єю з 2004 по 2012 рік вони придбали таке майно:  пральну машину «LG» вартістю 2 519 грн у 2005 році;  цифровий фотоапарат «Canon» вартістю 1 318 грн у 2007 році;  холодильник «LG» вартістю 7 400 грн у 2008 році;  кухонні меблі вартістю 9 357 грн у 2008 році; праску «Philips» вартістю 369 грн у 2009 році; електром`ясорубку «Kenwood» вартістю 1 047,70 грн у 2008 році; телефон Nokia-1280 вартістю 290 грн у 2012 році, а всього на загальну суму 22 300,70 грн. Суд першої інстанції на підставі статті 74 СК України задовольнив позов.
09 серпня 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року. 
Заява мотивована тим, що рішення суду ще не виконано, оскільки позивачка не передала частину майна, що присуджено йому, а саме кухонні меблі, відповідний акт не підписала, мотивуючи це тим, що рішення є не зовсім зрозумілим в частині того, чи встановлювався судом факт спільного проживання сторін у період з 2004 по 2012 рік. Позивачка стверджувала, що резолютивна частина рішення не містить встановлення факту перебування в шлюбних відносинах, спільного проживання та ведення спільного господарства, і на цій підставі не виконала його - не передала належне йому майно - кухонні меблі. В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_2 зазначала про своє перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 18 липня 2006 року, але проживала із позивачем, тобто факт шлюбних відносин з ОСОБА_1 з 2004 року до дня розірвання шлюбу не встановлений, а також те, що в резолютивній частині рішення не зазначено про встановлення факту перебування сторін в шлюбних відносинах, спільного проживання та ведення ними спільного господарства. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, спадщину після її смерті прийняла її донька ОСОБА_4 , інших спадкоємців немає. З позовом про витребування зазначеного майна, яке ОСОБА_2 не передала за рішенням суду, він не звертався. З метою досудового врегулювання спору щодо витребування належного йому за рішенням суду майна - кухонних меблів, заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою.
Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просив роз`яснити рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в частині встановлення факту спільного проживання, а саме, чи встановлювався у справі факт перебування у шлюбних відносинах, спільного переживання та ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 19 липня 2006 року по 2012 рік. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення по даній справі викладено в ясній зрозумілій формі, в ньому чітко і конкретно у відповідності до чинного законодавства України зазначено висновок суду по суті заявлених вимог, тому підстав для роз`яснення такого рішення не вбачається. Крім того, що заявник фактично ставить питання, щодо наявності в рішенні встановлення факту постійного проживання сторін в шлюбних відносинах з 19 липня 2006 року по 2012 рік. Предметом спору було майно подружжя, яке зазначено в позові, рішенням суду поділено майно, за яким визнано право власності за сторонами. Мотиви суду та обставини справи викладені в описовій та мотивувальній частинах рішення суду.
28 серпня 2023 року  ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та роз`яснити рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в частині встановлення строку спільного проживання сторін та перебування у фактичних шлюбних відносинах в розумінні статті 74 СК України, а саме, чи встановлений у справі факт перебування в шлюбних відносинах, спільного проживання та ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 19 липня 2006 року по 2012 рік, чи з 2004 року по 2012 рік. 
Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними доводам викладеним в заяві про роз`яснення рішення. Крім того, зазначив, що з мотивувальної частини рішення вбачається, що суд встановив факт перебування з 2004 року відповідача у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою, яка одночасно перебувала у шлюбі з іншою особою до 18 липня 2006 року. Вважає, що суд ухилився від роз`яснення рішення в частині встановлення строку перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, посилаючись на викладення цих обставин в описовій та мотивувальній частинах рішення суду.         
В судове засідання апеляційного суду сторони заявник не з`явився.
Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 16 листопада 2023 року, надіслані апеляційним судом на адресу ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 02 листопада 2023 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 1, а.с.49-50), що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, та просила ухвалити рішення, згідно якого поділити майно, набуте нею за час спільного проживання з ОСОБА_1 з 2004 по 2012 рік.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на пральну машину «LG» вартістю 2 519 грн; холодильник «LG» вартістю 7 400 грн, праску «Philips» вартістю 369 грн, електром`ясорубку «Kenwood» вартістю 1 047,70 грн, а всього на суму 11 335,70 грн у порядку поділу спільної сумісної власності. Визнано за ОСОБА_1 право власності на кухонні меблі вартістю 9 357 грн, цифровий фотоапарат «Canon» вартістю 1 318 грн, телефон Nokia-1280 вартістю 290 грн, а всього на суму 10 965 грн, у порядку поділу спільної сумісної власності (а.с. 6 – 7).
Відповідно до  статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Таким чином, суд може роз`яснити рішення суду, якщо воно містить в собі незрозумілості, неточності, що ускладнює його реалізацію, при цьому, не вносячи змін у суть рішення, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Незрозумілим слід вважати рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Зрозумілість судового рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.
Крім цього, питання роз`яснення рішення суду (стаття 271 ЦПК України) слід відрізняти від питання встановлення способу і порядку виконання рішення суду (стаття 435 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спору)  суд розглядає цивільні справи не інакше як  за  зверненням  фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в  межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Так, в обґрунтування заяви про роз`яснення рішення, заявником фактично ставиться питання щодо встановлення строку спільного проживання сторін та перебування у фактичних шлюбних відносинах.
Між тим, позивачкою при зверненні до суду не було заявлено вимог щодо встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах. 
Встановлення факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах не було предметом розгляду в суді першої інстанції і це питання судом не вирішувалось.
Отже, в порушення статтею 271 ЦПК України  ОСОБА_1 не наводить будь яких аргументів незрозумілості, а саме подвійного тлумачення резолютивної частини рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 271 ЦПК України передбачено можливість роз`яснення судового рішення за відповідних підстав, а не зміні рішення по суті позовних вимог. 
Зважаючи на вказане, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року є зрозумілим та відповідно таким, що не потребує роз`яснення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в роз`ясненні рішення суду в силу статті 271 ЦПК України. Висновки суду, що зазначені заявником обставини зумовлені суб`єктивними факторами та не можуть бути підставою для роз`яснення рішення суду є обґрунтованими.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий                                                  Ю.М. Мальований

Судді                                                                 І.В. Бурлака                                                                        
В.Б. Яцина