ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                      
16 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 569/5227/18
провадження № 61-5448св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , Генеральний штаб Збройних Сил України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року у складі судді                          Бердія М. А. та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у складі колегії суддів: Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , Генерального штабу Збройних Сил України про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у березні 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 грн з Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »,                         300 000 грн з ІНФОРМАЦІЯ_2 та  200 000 грн з Генерального штабу Збройних Сил України.
В обґрунтування позову зазначив, що він після звільнення з попередньої посади неправомірно перебував поза штатом управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » понад два місяці - граничний строк закріплений пунктом 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
При цьому за наявності подання про призначення його на вищу посаду та всупереч визначеного пунктом 120 Положення № 1153/2008 порядку, його призначено на нижчу посаду.
Також, у судовому порядку у справі № 817/1117/15 доведено факт незаконного накладення на нього 17 дисциплінарних стягнень, проте відповідачі не вчиняють жодних дій спрямованих на виконання судових рішень.
Крім того, у справі № 817/3411/15 визнано протиправними та скасовано накази командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18 червня 2015 року              № 173, від 03 листопада 2015 року № 403 та від 17 грудня 2015 року № 492 на підставі яких його  піддано дисциплінарним стягненням у вигляді «суворої догани» та двічі «пониження у військовому званні на один ступінь» владою старшого командира.
Вказані незаконні дії відповідачів принижували його честь та гідність, завдали йому моральної шкоди, змінили звичайний уклад життя, призвели до руйнування його життєвих планів та необхідності докладати додаткові та значні зусилля для організації свого життя.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рівненський міський суд Рівненської області рішенням від 20 вересня 2022 року позов задовольнив частково.
Стягнув з Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.
Стягнув з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі                   170 000 грн.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.
Рішення суду мотивоване тим, що порушення законних прав позивача, яке полягає у протиправному притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності, встановлено у судових рішеннях у справах № 817/1117/15, № 817/3411/15 та згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доведенню. Виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачу, суд дійшов висновку, що вимоги                         ОСОБА_1 в частині стягнення з Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_2 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. 
В процесі розгляду справи судом не встановлено вини та неправомірних дій Генерального штабу Збройних Сил України щодо ОСОБА_1 . 
Позивачем не доведено, що саме діями Генерального штабу Збройних Сил України йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 200 000 грн.
Рівненський апеляційний суд постановою від 16 березня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнив частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року змінив.
Зменшив розмір морального відшкодування стягнутого з ІНФОРМАЦІЯ_2 з 170 000 грн до 30 000 грн.
В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Зменшуючи розмір моральної шкоди апеляційний суд виходив з того, що розмір стягнутої моральної шкоди є завищеним, оскільки така сума стягнення втрачає компенсаційну функцію визначену законодавцем та виявляє каральну функцію визначену позивачем.
В решті залишаючи рішення суду першої інстанції без змін апеляційний суд виходив з того, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди завданої діями Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про недоведеність позовних вимог до Генерального штабу Збройних Сил України
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлюк М. Г., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_2 моральної шкоди змінити, задовольнивши позов повністю; в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з Генерального штабу Збройних Сил України моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Заявник вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 лютого 2022 року у справі                     № 607/678/20, Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/24143/19,             від 30 вересня 2020 року у справі № 815/2707/18, від 27 серпня 2020 року у справі              № 344/303/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 372/3192/18, від 10 березня             2020 року у справі № 818/699/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 818/572/17,              від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 818/673/17. Суди попередніх інстанцій формально оцінили наявні у справі докази, не надали їм належної правової оцінки у сукупності, не з`ясували та не дослідили у повному обсязі всі обставини справи.
Разом з тим, касаційна скарга мотивована тим, що судами не досліджено характеру правопорушень відповідачів щодо неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також виведення позивача поза штат, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди позивачу, не враховано вимог розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У червні 2023 року Генеральний штаб Збройних Сил України подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що позивач не довів обставин завдання йому моральної шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності відповідачів. Позивачем лише перераховані обставини, у чому могла полягати шкода, проте кожен зазначений у позовній заяві факт потребує окремого доказування. При цьому, Генеральним штабом Збройних Сил України до позивача не застосовувалися жодні дисциплінарні стягнення.
У червні 2023 року Оперативне командування «ІНФОРМАЦІЯ_1» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що посилання позивача на те, що виведення його у розпорядження є наслідком неправомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності не відповідають дійсності, оскільки позивача було позбавлено допуску до державної таємниці.
Враховуючи військове звання позивача «полковник» та військово-облікову спеціальність ВОС «правління бойовими діями (оперативною, бойовою підготовкою та планування бойових дій», вакантних посад, які б не передбачали допуску до державної таємниці, станом на день видачі наказу Генерального штабу -Головнокомандувача Збройних Сил України від 19 листопада 2019 року № 604 не було. 
Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у справі № 460/901/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про скасування розпорядження Управління Служби безпеки України в Рівненській  області від 01 квітня 2019 року № 43-д про скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1 та скасування наказу командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26 березня 2019 року № 184дск в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення.
Виведення позивача в розпорядження до вирішення питання подальшого проходження військової служби, а також застосування дисциплінарного стягнення є законним. Вказана обставина не підлягає доказуванню в силу частини четвертої статті 78 КАС України.
Сам факт оскарження у судовому порядку рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень не може бути єдиним доказом наявності моральної шкоди, позивач не довів завдання йому моральної шкоди.
Спір у цій справі стосується проходження позивачем публічної (військової) служби, тому правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі є адміністративно-правовими, тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у червні 2023 року подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач зазначає, що тривале перебування поза штатом призвело до додаткових зусиль організації його життя та його сім`ї, він втрачав всій час та кошти на звернення до фахівців у галузі права для захисту своїх інтересів, що також завдало йому моральних страждань.
Разом з тим, судом не було взято до уваги, що на підставі наказів позивач був лише притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а отже оцінка суду, що накази призвели до моральних страждань є необ`єктивною.
Погіршення стану здоров`я позивач відбулося ще до накладення дисциплінарних стягнень, оскільки він неодноразово звертався за медичною допомогою навіть шляхом госпіталізації через виклик «Швидкої медичної допомоги», тому неврахування зазначених обставин призвело до неправильної оцінки судом подій та фактів, що в свою чергу виплинуло на визначення суми моральної шкоди.
Висновок експерта не міг бути врахований під час визначення розміру моральної шкоди, оскільки проводився майже через три роки від дат видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.  
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 17 травня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Рівненського міського суду Рівненської області.
Справа № 569/5227/18 надійшла до Верховного Суду 07 червня 2023 року.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11 грудня 2010 року № 973 підполковника ОСОБА_1 призначено на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 вересня 2014 року № 552 ОСОБА_1 було увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, відповідно до розпорядження Президента України від 24 вересня 2014 року № 1041/2014-рп щодо забезпечення направлення в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, для проходження військової служби, військових комісарів районів, міст, областей, міста Києва.
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 жовтня 2014 року № 599 ОСОБА_1 було призначено на посаду головного оперативного чергового командного центру штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) № 48                           від 16 березня 2015 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військового комісаріату як такого, що посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 здав та вибув до нового місця проходження військової служби - оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
У період з лютого до березня 2015 року ОСОБА_1 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 та осіб, що тимчасово виконували його обов`язки
Наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 25 березня 2015 року № 70 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на фінансове забезпечення до управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на всі інші види забезпечення - у військову частину НОМЕР_1 , і вважається таким, що                                з 25 березня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 27 березня 2015 року № 152 «Про результати службового розслідування» за неналежне виконання службових обов`язків, систематичне порушення військової дисципліни, порушення вимог статей 12, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді «попередження про неповну службову відповідальність».
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня                         2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовані накази військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14 лютого 2015 року № 72, від 14 лютого 2015 року № 73,                         від 18 лютого 2015 року № 79, від 13 березня 2015 року № 131, від 14 березня 2015 року № 133, від 14 березня 2015 року № 134, від 14 березня 2015 року № 135,                             від 16 березня 2015 року № 140, від 16 березня 2015 року № 48, від 17 березня                2015 року № 142, від 19 березня 2015 року № 143, від 19 березня 2015 року № 145,                від 19 березня 2015 року № 146, від 19 березня 2015 року № 147, від 19 березня               2015 № 148, від 20 березня 2015 року № 150, від 20 березня 2015 року № 151. Визнано протиправним та скасовано наказ командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № 152 від 27 березня 2015 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарних стягнень - «сувора догана» та «попередження про неповну службову відповідність». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 липня 2017 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 72 від 14 лютого 2015 року, № 73                               від 14 лютого 2015 року, № 79 від 18 лютого 2015 року, № 133 від 14 березня                        2015 року, № 48 від 16 березня 2015 року, а також наказ командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 27 березня 2015 року № 152 «Про результати службового розслідування» скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року залишено без змін.
Переглянувши справу в межах нового розгляду Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав протиправними та скасував накази військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ Збройних Сил України № 72 від 14 лютого 2015 року, № 73 від 14 лютого 2015 року,         № 79 від 18 лютого 2015 року, № 133 від 14 березня 2015 року, № 48 від 16 березня 2015 року щодо ОСОБА_1 та наказ командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 27 березня 2015 року № 152 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.
Наказом командувача Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18 червня 2015 року № 173, від 03 листопада 2015 року № 403, від 17 грудня 2015 року № 492                      ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, неналежне виконання службових обов`язків.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня                         2016 року у справі № 817/3415/15 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано накази командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 173 від 18 червня 2015 року, № 403                                  від 03 листопада 2015 року та № 492 від 17 грудня 2015 року.
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09 червня                2016 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року залишено без змін.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31 березня 2015 року № 1 полковника ОСОБА_1 виведено поза штат управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Підставою для виведення поза штат став перелік змін до штату № 01/132 управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 22 серпня 2015 року № 125 полковника ОСОБА_1 , який знаходився поза штатом управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера мобілізаційного відділу організаційно-мобілізаційного управління штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відповідно до наказу т.в.о. начальника Генерального штабу № 764в від 23 грудня 2015 року № 233 полковника ОСОБА_1 , головного оперативного чергового командного центру штабу Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ, призначено старшим офіцером відділу напрямків Управління територіальної оборони Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 26 грудня 2015 року № 233 полковника ОСОБА_1 допущено до виконання службових обов`язків на посаді старшого офіцера відділу напрямків Управління територіальної оборони Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня                    2017 року у справі № 817/898/16 позовні вимоги  ОСОБА_1   задоволено повністю. Визнано протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) щодо перебування ОСОБА_1 поза штатом управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » понад два місяці. Визнано протиправними дії Генерального штабу України щодо перебування ОСОБА_1 поза штатом управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » понад два місяці. Визнано протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних сил України щодо перебування   ОСОБА_1 поза штатом управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » понад два місяці. Визнано протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) щодо допущення ОСОБА_1 до тимчасового виконання обов`язків за нижчою вакантною посадою старшого офіцера мобілізаційного відділу управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » довше ніж два місяці.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня                    2018 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року скасовано, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2019 року по справі призначено судову психологічну експертизу.
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 3849 від 29 червня 2020 року у цивільній справі № 569/5227/18, ситуація, що полягає у численних незаконних притягненнях до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 на підставі наказів ІНФОРМАЦІЯ_5 є психотравмувальною для ОСОБА_1 
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі                             № 920/715/17 вказала, що […необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою].
Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Встановивши, що Оперативним командуванням «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ІНФОРМАЦІЯ_2 було порушено законні права позивача, які полягають у протиправному притягненні його до дисциплінарної відповідальності, що встановлено преюдиційними судовими рішеннями в адміністративних справах № 817/1117/15, № 817/3411/15, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, вимушеність змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з  Оперативного командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.
Зменшуючи розмір стягнутої з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача моральної шкоди з 170 000 грн до 30 000 грн апеляційний суд правильно зазначив, що розмір стягнутої моральної шкоди є завищеним, оскільки така сума стягнення втрачає компенсаційну функцію визначену законодавцем та виявляє каральну функцію визначену позивачем.
Апеляційний суд також правильно зазначив, що сума в 30 000 грн є цілком адекватною завданій позивачу шкоді, водночас справедливою.
Висновок апеляційного суду узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі                                № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення.
Також є правильними висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з Генерального штабу Збройних Сил України з таких підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 817/898/16 позовні вимоги  ОСОБА_1   задоволено повністю. Визнано протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) щодо перебування ОСОБА_1 поза штатом управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » понад два місяці. Визнано протиправними дії Генерального штабу України щодо перебування ОСОБА_1 поза штатом управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » понад два місяці. Визнано протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних сил України щодо перебування  ОСОБА_1 поза штатом управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » понад два місяці. Визнано протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) щодо допущення ОСОБА_1 до тимчасового виконання обов`язків за нижчою вакантною посадою старшого офіцера мобілізаційного відділу управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » довше ніж два місяці.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24 січня                    2018 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року скасовано, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Враховуючи те, що спори про визнання дій неправомірними підвідомчі судам адміністративної юрисдикції, обставини про порушення прав позивача щодо його перебування поза штатом встановлюватися у цій справі не можуть, тому і моральна шкода відповідно за це стягуватися також не може.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 лютого 2022 року у справі № 607/678/20, Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі                                           № 761/24143/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 815/2707/18, від 27 серпня               2020 року у справі № 344/303/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 372/3192/18, від 10 березня 2020 року у справі № 818/699/17, від 08 серпня 2019 року у справі                       № 818/572/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 818/673/17, суд касаційної інстанції відхиляє з таких підстав.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові                              від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать практиці Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що питання про відшкодування моральної шкоди вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи. Судами попередніх інстанцій встановлено всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно застосовано вищезазначені норми ЦК України.
Інші доводи касаційної скарги доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров