УХВАЛА
 
12 грудня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 405/3546/20
провадження № 61-16651ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кропивницької міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради про визнання дій незаконними та протиправними, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,
 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Кропивницької міської ради про визнання дій незаконними та протиправними, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
У листопаді 2023 року Кропивницька міська рада звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року.
 
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень.
Зокрема Кропивницька міська рада зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано правових висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 420/1368/20 та постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16.
Скаржник цитує висновки Верховного Суду про те, які обставини можуть свідчити про порушення суб`єктом владних повноважень під час прийняття оскаржуваного рішення про влаштування спірної зупинки громадського транспорту про порушення прав позивача. Відповідач вважає, що обставини справи досліджені в неповному обсязі, без надання оцінки кожному окремому доказу та їх сукупності.
Так, заявником зроблено вказівку на постанови Верховного Суду та Верховного Суду України з цитуванням окремих витягів з їх текстів без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами попередніх інстанцій рішень з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Суд звертає увагу скаржника, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Так, у справі № 420/3168/20, на яку посилається заявник, позивач  звернувся з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, зазначивши третьою особою Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАНСІОНАТ ЗОЛОТИЙ БЕРЕГ» та оспорював дозвіл на виконання будівельних робіт, який видано відповідачем третій особі.
Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року відзначив, що позивач не знаходиться з відповідачем у відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а правові наслідки, до яких може призвести задоволення позову, виникають для третьої особи в справі - замовника будівництва, оскільки він набув право на виконання будівельних робіт та приступив до них. Також позивачі не є учасниками публічно-правових відносин, що склались між відповідачем та третьою особою. Позовні вимоги про скасування права третьої особи на виконання будівельних робіт є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третіми особами будівельних робіт та наявності у зв`язку з цим порушень екологічних прав позивачів.
Відтак дійшов висновку, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У постанові від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16 за позовом фізичної особи до Верховної Ради України про визнання протиправними та незаконними дій Верховної Ради України щодо розгляду проєкту Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Генеральної прокуратури України № 4645 та прийняття Закону України від 12 травня 2016 року № 1355-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Генеральної прокуратури України» Верховний Суд України зробив висновок, що фізичні та юридичні особи не є безпосередніми учасниками публічно-правових відносин, які виникають під час здійснення ВРУ законотворчої діяльності, а тому й не можуть оскаржувати до адміністративного суду той чи інший закон України, а також окремі стадії законотворчого процесу, здійснення яких віднесено до виключної компетенції ВРУ. 
Відтак, посилання в касаційній скарзі на судову практику як на обґрунтування своєї позиції не підтвердились, оскільки об`єкт та предмет правового регулювання у цих справах та у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, різні.
Узагальнюючи наведене, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Кропивницької міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради про визнання дій незаконними та протиправними, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                             І. Ю. Гулейков