П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/15088/23	

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                          головуючого  –  Лук`янчук О.В.
                          суддів              –  Бітова А. І.
                                                             –  Ступакової І. Г.
             
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу  за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи, 

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення, з 01.06.2007 по 30.07.2021 роки у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 ім. Професора О.І. Мінакова на посадах медичної сестри палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення та сестри медичної палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з палатами інтенсивної терапії, з 04.08.2021 по 30.01.2023 роки у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» на посадах сестри медичної стаціонару відділення інтенсивної терапії та сестри медичної-анестезистки відділення інтенсивної терапії та з 31.01.2023 по 31.03.2023 роки у Багатопрофільному медичному центрі Одеського національного медичного університету на посаді сестри медичної анестезіологічного відділення з палатами інтенсивної терапії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії з 06.03.2023 року періоди роботи: з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки - у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 01.06.2007 по 30.07.2021 роки - у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 ім. Професора О.І. Мінакова на посадах медичної сестри палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення та сестри медичної палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з палатами інтенсивної терапії з 04.08.2021 по 30.01.2023 роки - у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» на посадах сестри медичної стаціонару відділення інтенсивної терапії та сестри медичної-анестезистки відділення інтенсивної терапії з 31.01.2023 по 31.03.2023 роки - у Багатопрофільному медичному центрі Одеського національного медичного університету на посаді сестри медичної анестезіологічного відділення з палатами інтенсивної терапії.
В обґрунтування позову зазначалось, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.97 р. № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.». Згідно роз`яснень Міністерства праці та соціального захисту, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2002 року (копія додається) час роботи у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Проте, відповідач періоди  роботи з 01.01.2004 по 31.05.2007, з 01.06.2007 по 30.07.2021, з 04.08.2021 по 30.01.2023 та з 31.01.2023 по 31.03.2023 протиправно не зарахував до страхового стажу позивача в подвійному розмірі. 
Рішенням  Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023  року адміністративний  позов задоволено в повному обсязі. 
Не погоджуючись з таким рішенням,  Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що посилання позивача на ст. 60 Закону № 1788, з якими погодився суд першої інстанції, є безпідставними, оскільки Законом № 1058 визначено, що положення Закону № 1788 застосовуються виключно в частині призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій осіб. При цьому, будь-який закон або інший нормативно-правовий акт застосовується виключно у разі якщо він не суперечить положенням Закону № 1058. 
Враховуючи те, що ст. 60 Закону № 1788 вочевидь суперечить положенням ст. 24 Закону № 1058 в порядку обчислення страхового стажу, такі положення не можуть бути застосовані. Відтак, жодних законних підстав для застосування ст. 60 Закону № 1788 для зарахування в подвійному розмірі спірного стажу позивача у Головного управління не існує.
Таким чином, апелянт звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено повноважень  у відповідача здійснювати зарахування в подвійному розмірі періоду роботи в окремих медичних закладах. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, а тому просить у  задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 , зазначено, зокрема, що позивач:  з 01.04.1994 працювала на посаді медсестри палати реанімації анестезіологічного відділення; 31.05.2007 роки переведена в КУ «Міська клінічна лікарня № 9».
З 01.06.2007 прийнята по переводу на посаду медсестри палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення.
30.07.2021 року відповідно до наказу №169 від 10.07.2021 позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням.
З 04.08.2021 позивач прийнята на посаду сестри медичної стаціонару відділення інтенсивної терапії.
01.11.2021 року переведена на посаду сестри медичної-анестезистки відділення інтенсивної терапії.
01.12.2022 року переведена на посаду сестра медична стаціонару відділення інтенсивної терапії.
30.01.2023 року звільнена за власним бажанням наказом № 29-к від 26.06.2023 року.
З 11.05.2022 по 16.03.2023 роки працювала на посаді сестри медичної анестезіологічного відділення з палатами інтенсивної терапії. 
Згідно із розрахунком призначення пенсії від 25.05.2023 року, позивачці призначена пенсія по інвалідності на підставі рішення 156050018253.  Страховий стаж (повний) становить 43 роки 1 місяць 20 днів. Страховий стаж після 01.01.2004 становить 18 років 27 днів.
Відповідно до розрахунку пенсії від 19.06.2023 року страховий стаж позивачки становить 52 роки 9 місяців 18 днів. Страховий стаж після 2004 становить 18 років 27 днів.
Відповідно до виписки МСЕК № 491227 від 06.03.2023 року позивачці встановлено третю загальну групу інвалідності.
Позивачка звернулась до відповідача із заявою від 02.06.2023 року, відповідно до якої просила перерахувати загальний стаж роботи та зарахувати в подвійному розмірі періоди роботи на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення з 1994 року по теперішній час.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 16306-15329/В-02/8-1500/23 від 22.06.2023 року позивачу повідомлено, що згідно із заявою від 17.05.2023 позивачу з 06.03.2023 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон). Перевіркою електронної пенсійної справи встановлено, що до страхового стажу не зарахований в подвійному розмірі період роботи з 04.04.1994 по 31.12.2003 (за виключенням червня 1997 року) на посаді медсестри палати реанімації анестезіологічного відділення Міської клінічної лікарні № 2 згідно довідки від 12.05.2023 № 35, у зв`язку чим пенсію приведено у відповідність до норм чинного законодавства та перераховано з дати призначення пенсії (з 06.03.2023). Пенсію обчислено при страховому стажі 52 роки 9 місяців (враховано по 31.03.2023), в т.ч. додатковому стажі 11 років 11 місяців, середньомісячній заробітній платі 16057,13 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 31.03.2023 згідно даних персоніфікованого обліку, та розмір пенсії встановлено на рівні 4465,30 грн, де: (основний розмір пенсії за віком – 8470,14 грн; доплата за 22 роки понаднормативного стажу – 460,46 грн) х 50 %. Доплата за період з 06.03.2023 по 30.06.2023 в розмірі 3340,87 грн буде нарахована на липень 2023 року. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.
Не погоджуючись з такими діями ГУ ПФУ в Одеській області позивач звернулась до суду з цим позовом.
Розглядаючи справу та приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що  доводи ГУ ПФУ в Одеській області про те, що посади на яких працювала позивачка не дають їй право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні, що передбаченого статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.
Статтею 60 Закону № 1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 , зазначено, зокрема, що позивач:
з 01.04.1994 працювала на посаді медсестри палати реанімації анестезіологічного відділення.
31.05.2007 роки переведена в КУ «Міська клінічна лікарня № 9».
З 01.06.2007 прийнята по переводу на посаду медсестри палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення.
30.07.2021 року відповідно до наказу №169 від 10.07.2021 позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням.
З 04.08.2021 позивач прийнята на посаду сестри медичної стаціонару відділення інтенсивної терапії.
01.11.2021 року переведена на посаду сестри медичної-анестезистки відділення інтенсивної терапії.
01.12.2022 року переведена на посаду сестра медична стаціонару відділення інтенсивної терапії.
30.01.2023 року звільнена за власним бажанням наказом № 29-к від 26.06.2023 року.
З 11.05.2022 по 16.03.2023 роки працювала на посаді сестри медичної анестезіологічного відділення з палатами інтенсивної терапії. 
При цьому, судом встановлено, що апелянт  не заперечує наявність у позивача стажу роботи на посаді медичної сестри анастезіологічного відділення з 01.04.1994 року до 30.01.2023 року, а заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
З урахуванням наведеного, судом з`ясовано, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону № 1788-ХІІ зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.
Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, та від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 тощо.
Щодо зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи, які не враховані відповідачем з огляду на відсутність підстав такого зарахування після 01.01.2004 року, судова колегія  зазначає наступне.
Абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Крім того, редакція статті 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє дію її приписів.
З аналізу вищезазначеного, судова колегія дійшла  висновку, що передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.
Враховуючи все вищенаведене, дослідивши матеріали адміністративної справи, судова колегія  дійшла висновку, що пенсійний орган безпідставно не зарахував ОСОБА_1  в подвійному розмірі стаж роботи за спірні періоди роботи.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апелянта, щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періоди з 01.01.2004 суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про помилковість застосування судом першої інстанції норм права, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                                                  Повний текст постанови складено та підписано 19 грудня 2023 року .

Головуюча суддя:                                                                                   О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                      А.І. Бітов  

  Суддя:                                                                                                      І.Г. Ступакова