ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 листопада 2023 року
 
справа №  495/1437/18
 
провадження № 61-1464 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В.,Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області; 
відповідачі: Затоківська селищна рада, ОСОБА_1 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради; 
третя особа- ОСОБА_2 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року у складі судді Прийомової О. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року; представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,? ?                                Полікарпової О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради,                             ОСОБА_1 , виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання рішення державного реєстратора незаконним та його скасування.
 
Позовна заява мотивована тим, що Білгород-Дністровською окружною прокуратурою виявлено схему земельних оборудок на території смт Затока Білгород-Дністровського району, пов`язану із виведенням земель комунальної власності територіальної громади Затоківської селищної ради на користь приватних осіб.
18 вересня 2007 року між Затоківською селищною радою та фізичними особами-підприємцями (далі - ФОП) ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,8 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення експлуатації та обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 04.07.506.00090                          від 19 вересня 2007 року.
Рішенням господарського суду Одеської області від 29 квітня 2014 року у справі № 916/803/14 задоволено позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , розірвано договір оренди та зобов`язано повернути до земель комунальної власності смт Затока вказану земельну ділянку.
10 грудня 2014 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, проведена державна реєстрація земельної ділянки, площею 0, 0988 га, по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:003:0368), із земель, наданих раніше у користування ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 .
Рішенням Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 2928 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею 0, 0988 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0368) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 38643322 щодо земельної ділянки, площею 0, 0988 га, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 червня 2015 року № 21858593.
Вважав, що ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку набула з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: земельну ділянку у порушення статей 79-1, 118 ЗК України, передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт Затока та за відсутності детального плану території, у зв`язку з цим рішення Затоківської селищної ради підлягає визнанню судом незаконним, а свідоцтво про право власності - недійсним. 
Вказував, що рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 також прийнято з порушенням законодавства, оскільки заявлене право не підлягало державній реєстрації.
Ураховуючи викладене, прокурор просив суд:
- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 2928 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею                                 0, 0988 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 »; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 38643322, щодо земельної ділянки, площею 0, 0988 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:003:0368);
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 05 червня 2015 року, індексний номер 21858593, на підставі якого за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0, 0988 га, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:003:0368);
- вирішити питання розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року у задоволенні позову першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Затоківська селищна рада, приймаючи рішення про передачу спірної земельної ділянки із визначеним кадастровим номером, цільовим призначенням земельної ділянки та видом її використання, не порушила вимог законодавства, зокрема приписів статті 121 ЗК України. Зміна виду користування земельною ділянкою в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).
Затоківська селищна рада, приймаючи оскаржуване рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , не здійснювала зміни виду використання земельної ділянки, адже вказане рішення прийняте на підставі відповідних відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру, які внесені відповідним державним органом.
Невідповідності намірів забудови спірної земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні - генеральному плану та, як наслідок, нераціонального використання земельної ділянки саме для індивідуального дачного будівництва судом не встановлено.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року апеляційну скаргу Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області задоволено частково. 
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                              від 26 вересня 2022 року змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що визнання незаконним оспорених рішення ради і свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації є неналежним способом захисту права, оскільки не призведе до належних правових наслідків. Вказаний спосіб захисту не спрямований на повернення земельної ділянки у комунальну власність. Захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У січні 2023 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року
у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц,
від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 365/65/16-ц, від 16 червня 2020 року
у справі № 145/2047/16-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18,                            від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 20 липня 2022 року
у справі № 910/5201/19, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі
№ 381/3165/17, у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року
у справі № 366/2648/16-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 395/746/17,
від 07 квітня 2021 року у справі № 912/2518/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У січні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить змінити постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року шляхом виключення з її мотивувальної частини висновків про те, що «рішення Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 2829, свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку і рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 05 червня 2015 року, на підставі якого за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, є незаконними та допущено незаконну зміну цільового виду використання спірної земельної ділянки, оскільки порушена процедура зміни цільового призначення земельної ділянки».
 
Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суд застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                                 від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19, у постанові Верховного Суду                                  від 24 листопада 2021 року у справі № 495/1439/18, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати  Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2023 року касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відкрито та витребувано цивільну справу № 495/1437/18 із Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати  Касаційного цивільного суду від 10 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури. 
 
У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
Касаційна скарга прокурора мотивована тим, що недотримання встановленого порядку набуття права власності на землю з боку хоча б однієї із сторін є порушенням чинного земельного законодавства. Об`єкти дачного будівництва мають свої будівельно-технічні і цільові особливості, що відокремлюють їх від інших об`єктів рекреаційного будівництва (рекреаційних установ). Дачний будинок не є закладом (установою), а відноситься до об`єктів житлової нерухомості.
Враховуючи, що мало місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею і цільовим призначенням), для правомірного набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, площею 0, 0988 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, вимагалося виготовлення такого виду документації із землеустрою, як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Також прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка, площею 0, 0988 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, як складова частина земельної ділянки, загальною площею 4, 8 га, наданої раніше в користування для розміщення та обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до генерального плану смт Затока відноситься до земель рекреаційного призначення для розміщення експлуатації та обслуговування бази відпочинку. Звертає увагу, що детальний план території, на якій розміщена спірна земельна ділянка, не розроблявся та не погоджувався. Судом апеляційної інстанції не перевірено правомірність надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва з урахуванням чинної містобудівної документації, зокрема, генерального плану смт Затока.
Касаційна скарга містить доводи про те, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що прокурор звернувся до суду з позовом як самостійний позивач, прокурор не є власником земельної ділянки, а спірні земельні ділянки не вибували з володіння територіальної громади в особі селищної ради поза її волею, а тому висновок апеляційного суду про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 387, 388 ЦК України є помилковим.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що зміна використання земельної ділянки з виду - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (Розділ секція Е07 підрозділ 07.01) на вид використання - для індивідуального дачного будівництва (Розділ секція Е07 підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення).
Апеляційним судом залишено поза увагою той факт, що земельні ділянки, площею 4, 8 га, які знаходились за адресою: АДРЕСА_2 , для розміщення експлуатації та обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190, до їх поділу мали цільове призначення 07.01 - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, та після передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0988 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, цільове призначення земельної ділянки не змінилось, змінився лише вид використання спірної земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури відмовити, в якому фактично підтримав доводи своєї касаційної скарги, просив у задоволенні касаційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури відмовити.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
18 вересня 2007 року між Затоківською селищною радою та ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 укладений договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4, 8 га, яка знаходиться за адресою: смт Затока, м. Білгород-Дністровський Лиманського району Одеської області, для розміщення експлуатації та обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за
№ 04.07.506.00090 від 19 вересня 2007 року (а. с. 14-18, т. 1).
 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29 квітня 2014 року в справі № 916/803/14, позовну заяву заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області задоволено. Розірвано договір оренди, укладений 18 вересня 2007 року між Затоківською селищною радою і ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 04.07.506.00090                              від 19 вересня 2007 року. Зобов`язано ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 повернути до комунальної власності смт Затока м. Білгород-Дністровського земельну ділянку, площею 4, 8 га, вартістю 11 974 080 грн, що розташована за адресою: смт Затока, Лиманський район, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, кадастрові номери: 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190                        (а. с. 19-23, т. 1).
 
15 квітня 2015 року на підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0, 0988 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, цільове призначення: Е 07.01 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, категорія земель - землі рекреаційного призначення), із земель, наданих раніше у користування
ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, листом Затоківської селищної ради від 17 січня 2018 року № 27/01-27, а також листом з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26 січня 2018 року № 10-15-0.3-1145/2-18 (а. с. 26-28, 29, 37, т. 1). 
 
Рішенням Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 2928 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0, 988 га (кадастровий номер 5110300000:02:003:0368) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 25, т. 1).
 
У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 38643322 щодо земельної ділянки, площею 0, 0988 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 червня 2015 року № 21858593.
 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 28 грудня 2017 року власником земельної ділянки площею 0, 0988 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення,                                               є ОСОБА_2 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування                             від 13 квітня 2016 року (а. с. 38-41, т. 1)
 
Відповідно до листа Затоківської селищної ради від 17 січня 2018 року № 27/01-27, земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 , сформована на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки, яка раніше перебувала у користуванні ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 (а. с. 29, т. 1).
 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, підставою для формування земельної ділянки, площею 0, 0988 га, за адресою: АДРЕСА_1 , стала технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого на підставі такої технічної документації із земельної ділянки, загальною площею 4, 8 га, яка раніше перебувала у користуванні у користуванні ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , сформовано ряд земельних ділянок, у тому числі земельну ділянку відповідачки (а. с. 26-28, т. 1).
 
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № від 26 січня 2018 року № 10-15-0.3-1145/2-18, за інформацією міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровський Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державним кадастровим реєстратором управління здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки площею 0, 0988 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, за технічними документаціями із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. До державного фонду документація із землеустрою не надходила (а. с. 37, т. 1).
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - підлягають частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша-друга статті 5 ЦПК України).
 
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
 
Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді визначено положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 56 ЦПК України.
 
За змістом статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
 
Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
 
Згідно із частинами першою, другою статті 20 ЗК України при зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
 
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.
 
Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання.
 
Статтею 50 ЗК України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.
 
Відповідно до статті 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.
 
Статтею 52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. На таких землях (крім земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельних ділянок, зайнятих об`єктами фізичної культури і спорту, інших аналогічних об`єктів) допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення, що не порушують режим використання земель рекреаційного призначення. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.
 
Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) рекреаційного призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.
 
У відповідності до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), до земель рекреаційного призначення (секція Е розділ 07) належали земельні ділянки:
- 07.01 - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення;
- 07.02 - для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту;
- 07.03 - для індивідуального дачного будівництва;
- 07.04 - для колективного дачного будівництва;
- 07.05 - для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі № 21-417а12, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі № 708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.
 
Отже, земельним законодавством чітко встановлено, що з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок. Проте такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового використання чинним законодавством не передбачено.
 
Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).
 
Ураховуючи, що зміна виду використання земельної ділянки з виду «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (секція Е розділ 07 підрозділ 07.01) на вид використання «для індивідуального дачного будівництва» (секція Е розділ 07 підрозділ 07.03) не призводило до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувалося у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення), слід дійти висновку про відсутність підстав стверджувати про незаконність зміни цільового виду використання спірної земельної ділянки.
 
Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
 
Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, зокрема для індивідуального дачного будівництва, визначений статтею 118 ЗК України.
 
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у розмірі не більше 0,10 гектара.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
 
Виходячи з аналізу положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
 
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
 
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
 
Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурором не доведено, що оскаржене рішення Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 2928, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, площею 0, 0988 га, було прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, про які зазначив прокурор у позові.
 
Як встановлено судом першої інстанції, земельна ділянка загальною площею 4, 8 га (кадастрові номери 5110300000:02:003:0189; 5110300000:02:003:0190), що перебувала в оренді ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , за категорією земель була віднесена до земель рекреаційного призначення та мала вид використання «для розміщення, експлуатації та обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів                                від 23 липня 2010 року № 548, належала до виду 07.01 «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення».
 
Отже і спірна земельна ділянка площею 0, 0988 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, що сформована на підставі технічної документації з поділу земельної ділянки, яка раніше перебувала в оренді ФОП ОСОБА_4 , ФОП  ОСОБА_5 та була повернута орендарями власнику Затоківській селищній раді, за категорією земель є землею рекреаційного призначення. Вид використання цієї земельної ділянки - «для індивідуального дачного будівництва» відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, було віднесено до категорії земель рекреаційного призначення (07.03. «для індивідуального дачного будівництва»). Тому зміна цільового призначення земельної ділянки не відбулася, змінився лише вид використання землі в межах однієї категорії землі (землі рекреаційного призначення), що не вимагало розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження.
 
Затоківська селищна рада, як власник земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:003:0368, мала право визначати вид її використання в межах категорії земель рекреаційного призначення. На підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки була виділена земельна ділянка з кадастровим номером 5110300000:02:012:0174. Після цього ця сформована та зареєстрована земельна ділянка була передана ОСОБА_1 у власність.
 
Виходячи із зазначених обставин, доводи прокурора про порушення вимог чинного законодавства щодо розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність при передачі ОСОБА_1 земельної ділянки правильно визнані судом першої інстанції необґрунтованими.
 
Подібні висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 495/1439/18, від 04 травня 2022 року у справі № 495/6094/17, від 22 лютого 2023 року у справі № 495/1427/18, від 01 березня 2023 року у справі № 495/6098/17 та справі № 495/9134/16-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 495/1422/18 та справі № 495/10984/17, від 19 квітня 2023 року у справі № 495/1387/19, від 24 квітня 2023 року у справі № 495/1492/18, від 28 червня 2023 року у справі № 495/1440/18, від 09 серпня 2023 року у справі № 495/10986/17.
 
Суд першої інстанції у цій справі також встановив, що виділення земельної ділянки відповідачці для індивідуального дачного будівництва не суперечило містобудівній документації, зокрема генеральному плану смт Затоки.
 
Із урахуванням зазначеного, слід погодитися із висновками суду першої інстанції щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки прокурором не наведено обґрунтованих доводів на підтвердження того, що оскаржене рішення Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 2928, яким передано ОСОБА_1 у власність спірну земельну ділянку, було прийнято з порушенням вимог земельного чи містобудівного законодавства.
 
Змінюючи мотиви відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд не звернув достатньої уваги на висновки Верховного Суду у подібних спорах та дійшов неправильного висновку щодо мотивів відмови у позові.
 
У постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 495/1493/18, провадження                                      № 61-12797св22, Верховний Суд зазначив, що вказівка суду апеляційної інстанції на додаткову підставу відмови в задоволенні позову (обрання прокурором неефективного способу захисту) є помилковою, оскільки обрання неефективного способу захисту може бути підставою для відмови у позові лише в разі доведеності наявності порушеного права.
 
З урахуванням сформованої Верховним Судом практики у спірних правовідносинах, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведеністю прокурором заявлених ним позовних вимог.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції надав належну оцінку як кожному доказу окремо, так і доказам у їх сукупності та дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання незаконним рішення селищної ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та визнання незаконним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.
 
За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
 
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови апеляційного суду повністю, доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 -                             ОСОБА_3 про зміну постанови апеляційного суду шляхом виключення з її мотивувальної певної частини висновків не підлягають задоволенню. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року скасувати.
 
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                     
                                                                                                     О. М. Осіян
 
                                                                                     Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                     В. В. Шипович