ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 листопада 2023 року
м. Київ
справа №  607/7856/22
провадження № 51-1840 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від  15 березня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12021211040001766 від  22  грудня 2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  22  грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
За обставин, детально викладених у вироку суду, 21 грудня 2021 року о 23:30 водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat СС», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому перебували два пасажири, рухався проїзною частиною автодороги по  вул.  Об`їзній у напрямку від перехрестя з вул. Гайової до перехрестя з  вул.  Микулинецькою в м. Тернополі, наближаючись до ділянки неподалік АЗС «WOG». Водій, грубо порушуючи вимоги п.п. «б» п. 2.3, пп. «а» п. 2.9, пунктів 10.1, 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 із змінами та  доповненнями (далі - ПДР), допустив зіткнення з автомобілем марки «Skoda» моделі «Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого різко змінив напрямок руху керованого ним автомобіля ліворуч, з`їхав із проїзної частини дороги та допустив зіткнення з металевим відбійником і металевою електроопорою.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Volkswagen» «Passat СС» ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2023 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вказані судові рішення і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
•                   винуватість ОСОБА_7 не доведено поза розумним сумнівом;
•                   ДТП відбулася 21 грудня 2021 року приблизно о 23:10, проте в  обвинувальному акті зазначено інший час;
•                    ОСОБА_7 до скоєння ДТП алкоголь не вживав та був тверезий;
•                   безпідставний є висновок місцевого суду, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_7 був проведений за адміністративною процедурою, оскільки органом досудового розслідування порушено порядок огляду ОСОБА_7 на стан сп`яніння;
•                   слідчий до внесення відомостей до ЄРДР примусово відібрав зразки крові ОСОБА_7 ;
•                   у матеріалах справи відсутні відомості про проведення освідування;
•                   судово-медична експертиза була проведена з порушеннями Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК України). Про призначення вказаної експертизи ОСОБА_7 не було повідомлено, чим також порушено його право на  захист; 
•                   усупереч ст. 69 КПК України експерт не забезпечив збереження об`єкта експертизи;
•                   походження висновку судово-медичної експертизи від 25 січня 2022 року № 111, висновку щодо результатів медичного огляду від 22 грудня 2021 року невідоме. Ці документи складені до внесення відомостей до ЄРДР;
•                   суд першої інстанції не врахував показань свідка ОСОБА_9 та  потерпілої ОСОБА_8 ;
•                   апеляційний суд розглянув кримінальне провадження за відсутністю потерпілої, яку не було повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду справи;
•                   апеляційний суд повторно докази не дослідив;
•                   ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив залишити рішення судів без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Розглянувши це кримінальне провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначив відповідне покарання.
Разом з тим, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що  інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є  важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є  підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що  сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на  підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі №  760/23459/17 та ін.).
Так, із судових рішень убачається, що свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтував показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 , які детально виклав у вироку. Крім того, місцевий суд обґрунтував вирок копією витягу з ЄРДР № 12021211040001766 від  22 грудня 2021 року; рапортами інспектора - чергового ТРУП ГУНП в  Тернопільській області ОСОБА_10 від 22 грудня 2021 року; даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з планом-схемою і таблицею ілюстрацій від 22 грудня 2021 року; висновком експерта № СЕ-19/120-22/168-ІТ від 19 січня 2022 року; даними висновку експерта №СЕ-19/120-22/156-ІТ від  21  січня 2022 року; висновком експерта № СЕ-19/120-22/157-ІТ від 12 січня 2022 року; висновком експерта № СЕ-19/120-22/158-АВ від 10 січня 2022 року з  додатком; протоколом огляду предмета від 24 грудня 2021 року та додатком; даними висновку експерта № СЕ-19/120-22/1843-ФП від 23 лютого 2022 року; висновком експерта № 239 від 29 квітня - 27 травня 2022 року; висновком експерта № СЕ-19/120-22/4407-ІТ від 16 травня 2022 року.
Так, установивши факт перебування ОСОБА_7 під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння, суди, зокрема, врахували таке:
•          висновок КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» від 22 грудня 2021 року № 475, в якому зазначено:  «дата та час огляду 01 год. 30 хв. 22 грудня 2021, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння» (т. 1, а  п. 58 );
•          результати лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» від 22 грудня 2021 року № 671, відповідно до якого при дослідженні взірця крові ОСОБА_7 , 22 грудня 2021 року о 01:35, виявлено 0,87  % етилового спирту ( т.1, а. п. 59);
•          висновок експерта від 25 - 27 січня 2022 року № 111, з резолютивної частини якого вбачається, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові гр. ОСОБА_7 , відібраного в КУТОР «ТОНД» 22 грудня 2021 року о 01:35, виявлено етиловий спирт в концентрації 0,76% (проміле). Метилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (т.  1,  а. п.  151-152).
За результатом апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Водночас істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне і вмотивоване рішення, апеляційний суд не встановив.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ДТП захисник у  касаційній скарзі не оспорює, однак він стверджує, що безпосередньо під час ДТП ОСОБА_7 перебував у тверезому стані, алкогольні напої вживав після ДТП.
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається в касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Так, згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і  перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК України, та сформувати повне й об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
За змістом ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі, а  також під час апеляційного розгляду сторона захисту не заявляла клопотань про повторне дослідження доказів, а тому суд апеляційної інстанції, враховуючи принцип змагальності сторін кримінального провадження, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, не  мав підстав для повторного дослідження доказів за відсутності відповідного клопотання.
Отже, відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на  стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.
Таким чином, за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, а тому доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України є  необґрунтованими.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що поза увагою апеляційного суду залишилися показання свідка ОСОБА_9 і потерпілої ОСОБА_8 .
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_9 і детально виклав його показання у своєму рішенні: «Коли трапилося ДТП дорога була слизькою, сльота прихоплена морозом, тому автомобіль й занесло. В автомобілі марки «Volkswagen» він перебував на  задньому пасажирському сидінні. Подія ДТП мала місце 21 грудня 2021 року. Дорога була слизькою, автомобіль занесло, закрутило і вдарило у відбійник на  середину дороги. Повідомив, що із ОСОБА_7 він вживав алкогольні напої лише після приїзду від Насті з лікарні. До того вони були із ОСОБА_7 разом. Додав, що вони тільки повернулися із м. Підволочиськ, де були в його родичів. До  цього вони алкоголю не вживали. Сам факт вживання алкоголю відбувся після того, як він приїхав з лікарні до ОСОБА_11 , близько першої, третьої чи  половина другої ночі. Додав, що ОСОБА_7 після ДТП надавав допомогу потерпілій як міг, він теж йому допомагав. Факт надавання допомоги потерпілій бачив працівник, який працював на заправці «WOG». Окрім цього повідомив, що  після ДТП приїхала поліція через 20 хвилин. Це були працівники патрульної поліції, а  потім приїхала слідчо - оперативна група. Додав, що не бачив чи  проводилося освідування ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння. Окрім того пояснив, що  він сидів на задньому сидінні, ОСОБА_7 був за  кермом, потерпіла ОСОБА_8 сиділа праворуч від водія на пасажирському сидінні. Вказаний автомобіль належить його батькові - ОСОБА_12 . Повідомив, що не керував автомобілем, оскільки у нього на той час не було водійського посвідчення. Зазначив, що автомобіль зареєстрований на  його батька, однак є його по суті. Вони рухались із Східного масиву на вулицю Гагаріна, 3. Потім забрали ОСОБА_8 з її дому по вул. Монастирського і  прямували в сторону вул. Гагаріна, 3, це район цукрового заводу. Додав, що ОСОБА_7 є його добрим товаришем і він знав, що у нього є водійське посвідчення. Того дня вони були разом зі ОСОБА_7 цілий день. Повідомив, що вони не  вживали алкоголю до того як трапилась ДТП. Випили вже потім, оскільки дуже налякались. Повідомив, що після ДТП вони провели потерпілу ОСОБА_8 на  заправну станцію, де їй намагалися надати першу медичну допомогу, потім приїхали лікарі, поліція, лікарі відвезли ОСОБА_13 у лікарню. Додав, що він з  товаришем поїхав десь через 10 хвилин після того як потерпілу забрала швидка. Приблизно через 20 хвилин після ДТП він приїхав до потерпілої в  лікарню, де допомагав персоналу, оскільки вона не вставала. Після того поїхав до ОСОБА_11 на місце ДТП. Розповів йому, що з потерпілою. Додав, що в  автомобілі була пляшка коняку. Вони із ОСОБА_14 випили близько 100 грам. Коли тільки вони випили, то ОСОБА_7 одразу сказали їхати на експертизу. Коли він повернувся після лікарні на місце ДТП ОСОБА_7 перебував із працівниками поліції. Додав, що ОСОБА_7 освідування на виявлення стану сп`яніння не уникав, перепон не чинив».
Суд першої інстанції також допитав потерпілу ОСОБА_8 , яка повідомила, що ДТП трапилася 21 грудня 2021 року близько 23:30. Зауважила, що травми вона отримала під час ДТП. У автомобілі марки «Volkswagen Passat» потерпіла сиділа на пасажирському передньому сидінні праворуч від водія. За кермом був ОСОБА_15 , а ззаду на сидінні сидів ОСОБА_16 Повідомила, що в той вечір були погані дорожні умови. Вони поверталися і автомобіль занесло. Зазначила, що  більше нічого не пам`ятає. Внаслідок ДТП в неї був перелом таза, забій суглобів. Додала, що збитки їй відшкодовано в повному обсязі. Претензій до  ОСОБА_7 у неї немає. Вважає, що ОСОБА_7 не варто карати суворо, оскільки матеріальні витрати останній повністю відшкодував їй. Додала, що не  бачила, щоб ОСОБА_7 був у стані алкогольного сп`яніння, коли вони їхали. Вони забрали її з дому приблизно за 7-10 хвилин до ДТП. Повідомила, що нічого не пам`ятає, крім того, як опритомніла на заправці і знову знепритомніла.
За результатом апеляційного розгляду апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано критично сприйняв показання ОСОБА_9 в частині того, що алкоголь ОСОБА_7 вживав уже після ДТП, оскільки вказаний свідок і  ОСОБА_7 перебувають у дружніх відносинах. Крім того, апеляційний суд зауважив, що відповідно до пояснень ОСОБА_9 транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Passat СС», яким було вчинено ДТП, був зареєстрований на  батька вказаного свідка і фактично належить йому, тобто свідку ОСОБА_9 . На підставі викладеного цей суд дійшов висновку про зацікавленість вказаного свідка в результатах розгляду кримінального провадження.
Також апеляційний суд зазначив, що показання потерпілої ОСОБА_8 не  підтверджують того, що обвинувачений до події ДТП був тверезим, оскільки остання лише повідомила, що сіла в автомобіль за 7 - 10 хвилин до ДТП і за цей час не бачила ознак сп`яніння у ОСОБА_7 , а подій після ДТП не пам`ятає.
За результатом судового розгляду суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 . Отже, доводи касаційної скарги сторони захисту в цій частині є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів касаційної скарги про порушення порядку виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи вказані доводи касаційної скарги в цій частині, захисник зазначає, що відсутні відомості про направлення ОСОБА_7 до медичного закладу, забір крові відбувався примусово, відсутній акт забору крові ОСОБА_7 . Вказані докази були зібрані до внесення відомостей до ЄРДР. Захисник зауважував, що походження результату лабораторного дослідження крові та висновку щодо результатів медичного огляду від  22  грудня 2021 року невідомі. Також було порушено процедуру проведення судово-медичної експертизи через те, що ОСОБА_7 не було повідомлено про проведення цієї експертизи. Крім того, постанова слідчого про призначення експертизи та висновок експерта мають розбіжності в частині ємності, в якій містилась кров ОСОБА_7 , що була направлена на експертизу.
Так, приписами ст. 91 КПК України установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст. 94 КПК України).
У свою чергу колегія суддів зазначає, що висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а кримінальний процесуальний закон, з огляду на положення ст. 242 КПК України, не пов`язує встановлення стану сп`яніння виключно із  проведенням експертного дослідження.
Отже, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й  оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.
Водночас слід зазначити, що порядок виявлення у водіїв алкогольного сп`яніння регламентується відповідною Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України та  Міністерства охорони здоров`я України (далі - Інструкція).
Згідно з п. 8 розд. 1 Інструкції у разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до пунктів 10 -13 розд. 3 Інструкції зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.
За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до  іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища.
Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та  змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
Так, судами попередніх інстанцій встановлено те, що на виконання зазначених вимог засуджений був доставлений для проведення огляду на стан сп`яніння до КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради. За результатом медичного огляду та лабораторного дослідження крові було виявлено перебування ОСОБА_7 у  стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком цієї установи від 22  грудня 2021 року № 475, а також виявлено у крові ОСОБА_7 етиловий спирт у кількості 0,87 %, що підтверджується результатами лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань».
Таким чином, перевірка крові ОСОБА_7 на наявність алкоголю в крові медичним закладом проведена відповідно до приписів указаної Інструкції і підстави для визнання результатів вказаного огляду та лабораторного дослідження відсутні, а  тому доводи касаційної скарги в цій частині не є слушними.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до ЄРДР може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення до внесення відомостей до ЄРДР, з-поміж іншого, може бути проведено медичне освідування.
Крім того, постановою слідчого від 15 січня 2022 року в цьому кримінальному провадженні призначено судово-медичну експертизу; на вирішення експерту поставлені відповідні питання, а також для дослідження експертові надано скляний флакон в опечатаному виді з зразками крові ОСОБА_7 .
На виконання вказаної постанови було проведено судову-медичну експертизу. Як вбачається з висновку від 25-27 січня 2022 року № 111, забір взірців крові гр.  ОСОБА_7 проводився в КУТОР «ТОНД», а експерту кров у прозорій пластиковій пробірці доставив водій КУТОР «ТОНД» ОСОБА_17 .
У цьому висновку також зазначено, що у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,76 % проміле.
З огляду на те, що відповідальність за зберігання та транспортування крові покладено на медичну установу, з урахуванням того, що сам обвинувачений факту вживання алкоголю не заперечував, незначні розбіжності в описі ємності для збереження крові не впливають на суть ухвалених судами попередніх інстанцій рішень. 
Таким чином, доводи захисника в цій частині є безпідставними.
Згідно зі ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. 
Відповідно до положень ст. 243 КПК України сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Крім того, ст. 244 КПК України передбачає можливість сторони захисту звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи.
Варто зауважити, що в деяких випадках, передбачених КПК України, судові експертизи є обов`язковими, їх проведення не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження.
Отже, орган досудового розслідування відповідно до приписів кримінального процесуального закону наділений правом вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо вважає, що вказане сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. Разом з тим Суд звертає увагу, що положення КПК України, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та  порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право у змагальній процедурі самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. 
Водночас колегія суддів наголошує, що всупереч доводам захисника КПК України не покладає на слідчого обов`язку повідомляти підозрювану особу про проведення експертизи (див., наприклад, постанови Верховного Суду від  20  жовтня 2022 року у справі № 565/1354/19, провадження № 51-443 км 20, від 25 вересня 2023 року у справі № 165/93/22, провадження № 51-3601 км 23).
Отже, доводи касаційної скарги в частині порушення права ОСОБА_7 на захист через неповідомлення останнього про проведення судово-медичної експертизи також є безпідставними. 
Колегія суддів уважає, що факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння доведено належними і допустимими доказами. Крім того, факт вживання алкогольних напоїв підтверджується і показаннями самого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 .
Разом з тим колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, що твердження засудженого про вживання ним спиртних напоїв після ДТП свідчать про бажання останнього уникнути більш тяжкого покарання. При цьому колегія суддів також зважає на те, що кожна особа, яка має право на керування транспортним засобом, обізнана про заборону керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також про вживання, зокрема алкоголю після ДТП. Тому медичний огляд, лабораторне дослідження крові та судово-медична експертиза на встановлення алкоголю в  крові не була неочікуваною процедурою для ОСОБА_7 , зокрема з огляду на  той факт, що внаслідок ДТП постраждала особа. Крім того, колегія суддів зважає на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення за  вживання алкоголю особою, яка керувала транспортним засобом, після ДТП стосовно ОСОБА_7 . 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що в обвинувальному акті неправильно зазначено час ДТП
Так, з обвинувального акта вбачається, що 21 грудня 2021  року близько 23:30 ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Volkswagen» моделі «Passat СС», допустив зіткнення з металевим відбійником та металевою електроопорою, внаслідок чого пасажиру ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
При цьому суди також дослідили рапорт інспектора - чергового ТРУП ГУНП в  Тернопільській області ОСОБА_10 від 22 грудня 2021 року, в якому останній інформує керівництво про отримання повідомлення від невідомої особи стосовно факту ДТП, скоєного 21 грудня 2021 року о 23:35 із потерпілою ОСОБА_8 .
Крім того, суд першої інстанції дослідив протокол огляду предмета від 24 грудня 2021 року. Так, цей суд у своєму рішенні зазначив: «Предметом вказаного протоколу огляду є диск CD+R 700 МВ №065341031124920 із відеозаписом, який поміщений в паперовий конверт білого кольору, на одній із сторін якого міститься пояснювальний рукописний надпис: «відеозапис із камери відеоспостереження по вул. Об`їзна в м. Тернополі за 21 грудня 2021 року». При відкритті даного диску (диск ідентифіковано як диск «Е») зафіксовано один відео файл під назвою: «10.24.16.100_ch8_20211221233015_20211221235959». Під час перегляду даного відеозапису встановлено, що в зону відеоспостереження потрапляє ділянка автодороги, а саме частина вул. Об`їзна на під`їзді до АЗС «WOG», на відеозаписі наявне маркування фактичного часу на початку відео у вигляді 23:30:14, та 2021-12-21 року, можемо бачити що на відеозаписі темна пора доби проїзна частина дороги перебуває у мокрому та частково засніженому стані. Надалі при перегляді можемо бачити, що при фактичному часі 23:30:40, у зоні відеоспостереження на дальньому ракурсі з`являється автомобіль, який рухається крайньою лівою смутою. При фактичному часі 23:30:42 можемо бачити, що як крайньою правою смугою рухається автомобіль зміщається на крайню ліву смугу візуально видно контакт між автомобілями. При фактичному часі 23:30:46 можемо бачити як  вищевказаний автомобіль різко розпочинає зміну напрямку руху ліворуч та  проїжджає через всю ПЧД, при фактичному часі 23:30:48 допускає зіткнення із металевим відбійником та електроопором внаслідок даного зіткнення можемо бачити деформацію відбійника та пошкодження електроопори. А також розліт уламків автомобіля його кругове обертання навколо власної осі та зупинку по  центру проїзної частини. Надалі при перегляді можемо бачити як автомобіль зупинився та зупиняються інші автомобілі до даного автомобіля, який візуально схожий на автомобіль «Volkswagen СС» та підходять очевидці, із ТЗ виходять пасажири».
Указаний відеозапис також був предметом дослідження експерта, за  результатом чого було складено відповідний висновок від 23 лютого 2022  року № СЕ-19/120-22/1843-ФП, з резолютивної частини якого вбачається, що в момент часу 23:30:47 (часова мітка на відеозображенні) зображений транспортний засіб «Volkswagen Passat СС» від кадру № 836, де зафіксовано момент із відміткою передньої частини кузова в одній точці, до кадру № 845, де  зафіксовано момент із відміткою задньої частини кузова в одній точці, ймовірно рухався зі швидкістю в діапазоні 47 - 51 км/год, з найбільш ймовірною швидкістю 49 км/год.
Таким чином, усупереч доводам сторони захисту час ДТП, який зазначений в  обвинувальному акті, узгоджується із зібраними у справі доказами.
Варто зауважити, що відповідно до положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Закон передбачає, що час вчинення злочину це певний часовий період, протягом якого вчинялося кримінальне правопорушення. Разом із тим ця ознака може впливати на кваліфікацію лише в тих випадках, коли вона передбачена в  диспозиції відповідної статті Особливої частини КК України. Проте в цьому випадку час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України, на доведеність винуватості ОСОБА_7 не впливає.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що доводи касаційної скарги в цій частині не можна вважати слушними.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що апеляційний розгляд справи здійснено за відсутності потерпілої ОСОБА_8 , яка не була повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду справи
Так, з матеріалів справи вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 в суді першої інстанції надала показання, які детально викладені у вироку. Вона не зверталась до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Разом з тим, у суді апеляційної інстанції учасники судового провадження також не просили визнати явку потерпілої ОСОБА_8 обов`язковою. Більш того, захисник не заперечував проти розгляду справи апеляційним судом за відсутності потерпілої. При цьому апеляційний суд врахував її показання та її думку щодо призначення покарання ОСОБА_7 , висловлену в суді першої інстанції, і погодився з оцінкою вказаних показань, наданих місцевому суду.
Крім того, Суд також звертає увагу, що потерпіла хоча і зверталася до касаційного суду з касаційною скаргою, проте через неусунення недоліків у ній, ухвалою від 16 червня 2023 року ця скарга була повернута. До того ж під час касаційного розгляду Верховний Суд неодноразово уживав всіх заходів для належного повідомлення потерпілої про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, проте ОСОБА_8 звернулася до Суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. На підставі викладеного колегія суддів сприймає таку поведінку потерпілої як відмову в реалізації свого права брати участь у розгляді кримінального провадження.
З огляду на викладене вище Суд доходить висновку, що розгляд справи апеляційним судом за відсутності потерпілої не вплинув на суть ухвалених судових рішень, зокрема в частині доведення винуватості ОСОБА_7 у  кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 286-1 КК України, а також не порушив права ОСОБА_7 , визначені КПК України. 
Також Суд зауважує, що захисник, стверджуючи про розгляд справи в суді апеляційної інстанції за відсутності потерпілої, не обґрунтовує, на яких підставах він обстоює права потерпілої. При цьому сама потерпіла ОСОБА_8 не  реалізувала свого права на розгляд її касаційної скарги Верховним Судом, зокрема, у зв`язку з порушенням її права на доступ до правосуддя.
Водночас суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених у ході змагальної процедури, які з урахуванням ст. 91 КПК України, встановили винуватість засудженого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні з урахуванням показань потерпілої ОСОБА_8 , наданих безпосередньо суду першої інстанції.
На підставі викладеного колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини цієї справи, доходить висновку, що відсутність потерпілої під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції в цьому конкретному випадку не становила істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не перешкодила суду постановити законне й обґрунтоване судове рішення  та не підірвала справедливості судового провадження в цілому.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди першої та  апеляційної інстанцій забезпечили сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, тобто дотрималися положень ст. 22 КПК України, згідно зі ст. 94 КПК України повно та всебічно дослідили всі докази, запропоновані стороною обвинувачення, дали їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку. 
Решта доводів касаційної скарги захисника висновків судів також не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів й  установлених по справі обставин, що на підставі вимог ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Ураховуючи наведене, Суд вважає, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є законними і обґрунтованими. Крім того, ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована, у повній мірі відповідає вимогам приписам статей 370 та 419 КПК України, тому касаційні доводи сторони захисту в цій частині теж неприйнятні.
Інші ж доводи касаційної скарги не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
ухвалив:
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                    ОСОБА_2                                  ОСОБА_3