Справа № 739/1811/23 	Головуючий у 1 інстанції Чепурко  В. В. 	
Провадження № 33/4823/731/23 	  	
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого –  судді Салая Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Костюченка В.К. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2023 року, 

                                     У С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн. 80 коп. судового збору.
  Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , знаходячись 25 серпня 2023 року о 15 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї співмешканки ОСОБА_2 , погрожував фізичною розправою в словесній формі, чим завдав їй моральних страждань.
Не погодившись із рішенням суду, захисник Костюченко В.К. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. Вказує, що постанова є незаконною, оскільки не розкрито ні обставин, ні суті нібито скоєного адміністративного правопорушення, не наведено суті пояснень ОСОБА_1 .
Зазначає, що саме ОСОБА_2 є порушницею, оскільки перешкоджає його підзахисному користуватися належним йому майном. За відсутності доказів на підтвердження наміру з боку ОСОБА_1 домінування над ОСОБА_2 , намірів завдання шкоди її психічному здоров`ю, «нецензурна лайка» під час побутової сварки з приводу користування майном між особами, які проживають в одному будинку, не утворює склад та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 КУпАП. Враховуючи, що ініціатором конфліктної ситуації виступає саме ОСОБА_2 , яка йде на усвідомлене порушення права ОСОБА_1 користуватися спільним майном, заподіяння або можливість заподіяння шкоди її психічному здоров`ю внаслідок спровокованого нею ж конфлікту нічим не підтверджується. 

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були поінформовані належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 246546 від 25.08.2023, ОСОБА_1 , 25 серпня 2023 року о 15 год. 50 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї співмешканки ОСОБА_2 , погрожував фізичною розправою в словесній формі, чим завдав їй моральних страждань (а.с. 2).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення ОСОБА_1 неправомірних дій та є одним із джерел доказів, відповідно до положень ст.251 КУпАП.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2   (а.с. 4), рапортом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 3), відповідно до яких ОСОБА_1 вчинив відносно неї дії психологічного характеру, а саме: лаявся нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , згідно яких її батько ОСОБА_1 25.08.2023 вчинив сварку з матір`ю ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою в словесній формі (а.с. 6), терміновим заборонним приписом серії АА № 404143 від 25.08.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 у зв`язку зі скоєним домашнім насильством було заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою строком на 10 діб (а.с. 7).  
  
Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати як намагання правопорушником уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він учинив домашнє насильство по відношенню до колишньої дружини, а саме вчинив дії психологічного характеру, висловлювався в її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33, ст. 36 КУпАП, в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.,ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,                                                    

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Костюченка В.К.  в інтересах ОСОБА_1 –  залишити без задоволення.
  Постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Г. А. Салай